Справа № 161/5971/26 
Провадження № 2/161/4090/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області
у складі: головуючого судді Шестерніна В.Д.,
за участю секретаря Мельник А.В.

представника відповідача - адвоката Хомича Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:
І.Короткий зміст позовних вимог
17.03.2026 ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.02.2020 ТзОВ «Авентус Україна» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання споживчого кредиту №2013722, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 6 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином.
Право вимоги за цим кредитним договором перейшло від ТзОВ «Авентус Україна» до ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (на підставі договору відступлення права вимоги від 30.10.2020).
Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 9 240 грн, з них: 6 000 грн - тіло кредиту, 3 240 грн - проценти за користування кредитом.
Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача
12.06.2026 представник відповідача - адвокат Хомич Д.В. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, який мотивував тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були перераховані на картку, яка належить саме відповідачу.
Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу
Ухвалою суду від 27.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за його відсутності.
Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності представника позивача та відповідача, який бере участь в судовому процесі через представника, відсутні.
Протокольною ухвалою суду від 30.06.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 03.07.2026.

ІV.Фактичні обставини справи
21.02.2020 ТзОВ «Авентус Україна» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання споживчого кредиту №2013722, за умовами якого (п. 1.2.) кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 11-12).
Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору:
- сума кредиту - 6 000 грн. (п. 1.3);
- строк кредиту - 30 днів (п. 1.4);
- мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (п. 1.6);
- знижена процентна ставка - 1.80 % від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього договору, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п. 1.5.1);
- стандартна процентна ставка - 1,80 % в день, застосовується у межах строку надання кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору, якщо позичальник не виконав умови, зазначені в пп. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбудеться продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1-4.6 цього договору (п. 1.5.2);
- кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 2.1).
- строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2-4.5 договору (п. 4.1).
21.02.2020 ТзОВ «Авентус Україна» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000 грн (довідка № 6543-ВП від 02.02.2026, а.с. 13 зворот).
30.10.2020 ТзОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (фактор) уклали договір відступлення прав вимоги №ККАУ-30102020 (а.с. 17-18), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором №2013722 від 21.02.2020 (витяг з реєстру боржників від 30.10.2020, а.с. 19, акт приймання-передачі реєстру боржників від 30.10.2020, а.с. 19, платіжна інструкція №20049 від 30.10.2020, а.с. 19 зворот).
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 9 240 грн, з них: 6 000 грн - тіло кредиту, 3 240 грн - проценти за користування кредитом (дані позовної заяви, а.с. 2-6, розрахунок заборгованості, а.с. 14-16).
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав.

V.Мотиви суду та застосоване законодавство
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
ТзОВ «Авентус Україна» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали в електронному вигляді договір про надання споживчого кредиту №2013722 від 21.02.2020, який за правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування.
На підставі цього кредитного договору відповідач отримав кредит, взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх.
В подальшому право вимоги за цим кредитним договором на підставі правочину факторингу перейшло від ТзОВ «Авентус Україна» до ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». В зв`язку з цим у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення тіла кредиту в розмірі 6 000 грн.
Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з таких міркувань.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).
За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 30 днів (п. 1.4 кредитного договору).
Обставини продовження чи пролонгації строку кредитування позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені.
Так, в розділі 4 кредитного договору сторони унормували пролонгацію строку кредиту.
Строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2-4.5 договору (п. 4.1).
Позичальник, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом у порядку, визначеному пп. 4.2-4.5 договору (п. 4.2).
Пропозиція (оферта) позичальника щодо продовження строку користування кредиту вчиняється шляхом здійснення платежу на користь кредитодавця у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку кредитодавець може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій позичальником (п. 4.3).
Кредитодавець має право, але не обов`язок, протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) позичальника про продовження строку користування кредитом шляхом направлення позичальнику текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені позичальником кредитодавцю в особистому кабінеті (п. 4.4).
У випадку акцептування товариством пропозиції споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених у п.4.3 договору (п.4.5.).
По-перше, суд не погоджується з тим, що здійснення позичальником платежу на користь кредитодавця саме по собі є автоматично його пропозицією (офертою) про продовження строку користування кредитом (п. 4.3). Сплата процентів за користування кредитом (яка відбувається шляхом здійснення платежів) є прямим договірним обов`язком позичальника, в той час як пролонгація строку кредитування є правом позичальника. Правопорядок не може прийняти ситуацію коли позичальник виконує свій обов`язок щодо погашення заборгованості за кредитним договором і, тим самим, фактично в примусовому порядку реалізовує право на пролонгацію строку кредитування (на що він може і не мати волевиявлення). А тому, суд виходить з того, що позичальник повинен, окрім здійснення платежу на користь кредитодавця, вчинити активні дії з метою пролонгації кредиту.
Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази як того, що позичальник вчиняв активні дії з метою пролонгації кредиту, так і того, що кредитодавець погодив таку пролонгацію згідно з п. 4.4 кредитного договору.
Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування.
Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом становить 3 240 грн (6 000 грн (тіло кредиту) х 1,8 % х 30 днів). Відповідач здійснив оплату процентів у сумі 3 240 грн, а тому підстави для стягнення процентів за користування кредитом відсутні. Решта процентів за користування кредитом нарахована позивачем поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено.
Суд не приймає аргумент відповідача про недоведеність обставини видачі кредиту. Вказаний аргумент спростовується встановленими обставинами, які підтверджуються доказово (довідка № 6543-ВП від 02.02.2026, а.с. 13 зворот). В свою чергу, відповідач не довів обставини відсутності у нього рахунку (реквізити електронного платіжного засобу №479072хххххх8707) або незарахування кредитних коштів на такий рахунок.
Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 6 000 грн слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

VI.Судові витрати
Щодо судового збору
Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (64,94 %) в розмірі 1 728,96 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу
Позивач заявив до стягнення 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025, акт наданих послуг №160 від 09.03.2026, детальний опис наданих послуг від 09.03.2026, ордер на надання правничої допомоги, довіреність (а.с. 21-22).
Обсяг правничої допомоги: надання усної консультації - 30 хв., ознайомлення із матеріалами кредитної справи - 2 год., погодження правової позиції клієнта - 30 хв., складання позовної заяви - 3 год. 30 хв.
У відзиві на позов представник відповідача - адвокат Хомич Д.В. заявив про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи. При цьому він вважає їх такими, що взагалі не підлягають до задоволення.
Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та заперечення відповідача, суд дійшов таких висновків.
В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Врахувавши конкретні обставини цієї справи, в тому числі ціну позову, заперечення відповідача, суд дійшов переконання, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документа - позовної заяви в справі, яка є нескладною, а навпаки - типовою справою у спорі про стягнення кредитної заборгованості. Обсяг наданих адвокатом послуг не є великим. В зв`язку з таким суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідача 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2013722 від 21.02.2020 в розмірі 6 000 грн (шість тисяч гривень), з них: 6 000 грн - тіло кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 1 728,96 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Відомості про сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: м. Львів вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28; код в ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного рішення суду - 03.07.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області         В.Д. Шестернін