ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 694/1161/25		
Провадження № 22-ц/821/456/26		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Новікова О. М., Фетісової Т. Л.,

учасники справи: 
позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 3761095 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.06.2023 станом на 24.04.2024 у розмірі 73 828,93 грн, яка складається з: 11 199,99 грн – заборгованості за кредитом; 62 628,94 грн – заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730 % річних) за період з 21.06.2023 по 24.04.2024 (включно); судові витрати у розмірі 2 422,40 грн та 10 000 грн витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.06.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_3 укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3761095, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 11 200 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування (730 % річних).
Кредитний договір укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора, підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Підписуючи Договір, відповідачка засвідчила безумовну згоду з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 21.06.2023, які викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/.
Кредитні кошти перераховані відповідачці 21.06.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Райфайзен Банк».
24.04.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» уклали Договір факторингу № 24/04/2024 відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 3761095 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.06.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Відповідачка взяті на себе зобов`язань за Кредитним договором не виконала, не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 24.04.2024 становить 73 828,93 грн та складається з: 11 199,99 грн – заборгованість за кредитом; 62 628,94 грн – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 21.06.2023 по 24.04.2024 (включно).
Посилаючись на наведене, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 3761095 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.06.2023 у розмірі 73 828,93 грн, яка складається з: 11 199,99 грн – заборгованість за кредитом; 62 628,94 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, що за Договором № 3761095 про надання коштів на умовах споживчого кредиту мається прострочення грошових зобов`язань, що підтверджено належними доказами.
Крім того, вказав, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань по Договору позики, заборгованість ні первісному кредитору, ні фактору не сплатила, а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування скарги вказано, щопозивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Кредитний договір було створено у порядку визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою, який є обов`язковим реквізитом електронного документа.
Відповідачка наголосила, що не укладала вказаний Кредитний договір та не погоджувала його пункти щодо кредитної ставки та інших кабальних умов кредитування.
Вважає, що жоден наданий позивачем доказ не доводить, що відповідачка ознайомилась та підписала кожну сторінку Договору або Договорів у цілому, процентну ставку, згідно якої позивач визначив суму заборгованості.
Між тим, вказала, що позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів перерахування коштів саме відповідачці (реквізити карти не вказані повністю, не зазначений отримувач коштів, тощо).
Звернула увагу, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 62 628,94 грн не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 11 200 грн та суперечить принципам розумності та добросовісності, а тому при ухваленні нового рішення просить зменшити розмір відсотків щонайменше до розміру заборгованості за кредитом – 11 200,00 грн, оскільки стягнення з відповідачки непогоджених процентів у сумі, що в 5,5 разів перевищує тіло кредиту призведе до надмірного збагачення позивача за рахунок відповідачки.
Крім того, вказала, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора, позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до Договору факторингу.

Відзив на апеляційну скаргу 
29.01.2026 від ТОВ «Укрглобал-Фінанс» через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2025 року – залишити без змін.
Зазначено, що Договір № 3761095 від 21.06.2023, Паспорт споживчого кредиту та додаток № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3761095 від 21.06.2023 - таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит було підписано ОСОБА_4 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А288.
Щодо правомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами за Договором № 3761095 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.06.2023 зазначив, що первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по Кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України. Крім того, свою незгоду з наданим позивачем розрахунком по Кредитному договору відповідачка не підтвердила відповідними розрахунками.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій 

Судом встановлено, що 21.06.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_3 укладений в електронному вигляді за допомогою ІТС договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3761095 (а.с. 11 -15 зворотній бік).
Відповідно до п. 1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 11 200 грн.
Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 . Суму кредиту Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 21.06.2023 або 22.06.2023 (п. п. 2.1., 2.2. Договору).
Пунктом 1.3. Договору визначено строк кредиту - 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору.
Згідно з п. 1.4. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього Договору.
Відповідно до п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30 341,06% річних.
Детально порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів передбачений розділом 3 Договору.
Пунктом 1.6. Договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 91 840,00 грн. 
За стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 90 496, 00 грн – п. 1.6.2. Договору.
Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором A288 21.06.2023 13:23:22, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Підписуючи договір, відповідачка засвідчила безумовну згоду з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 21.06.2023, які викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/.
21.06.2023 ОСОБА_3 було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А288 паспорт споживчого кредиту 21.06.2023 13:22:18 та додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3761095 від 21.06.2023 - таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 17 – 18, 19).
Згідно інформації ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 26.04.2024 вих. №808-2604 21.06.2023 13:25:07 на платіжну картку НОМЕР_1 успішно перераховано 11 200,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 254132492, призначення платежу: зарахування 11 200 грн на карту НОМЕР_1 (а.с. 20).
Дана обставина також підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача, згідно якого картка № НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 та 22.06.2023 на неї було зараховано 11 200,00 грн (а.с. 100 – 101).
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 3761095 від 21.06.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, позичальник ОСОБА_3 , станом на 24.04.2024 загальна сума заборгованості складає 78 846,54 грн: тіло кредиту – 11 200,00 грн, проценти за користування 62 628,94 грн (а.с. 21 – 23 зворотній бік).
ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» 24 квітня 2024 року уклали Договір факторингу № 24/04/2024 (а.с. 30 – 31).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 24 квітня 2024 року № 24/04/2024 ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право вимоги за Договором № 3761095 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.06.2023.

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, зважаючи на те, що сторони належним чином повідомлені про дату і час перегляду справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Судом першої інстанції вірно встановлено факт укладення 21.06.2023 Кредитного договору № 3761095 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_3 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаного електронним підписом позичальника через одноразовий ідентифікатор, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про ненадання належних доказів укладання електронного договору, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Колегія суддів звертає увагу, що спірний Договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до ст. 81 ЦПК України.
Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідачка не надала жодних доказів несанкціонованого доступу до її особистого кабінету, використання її персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність її вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.
Доказів того, що персональні дані відповідачки (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані Товариством для укладення кредитного договору від імені відповідачки, останньою суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідачка не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного Договору.
Отже, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між відповідачкою та ТОВ «Лінеура Україна» 21.06.2023 правочину - Договору про надання кредиту, та його підписання ОСОБА_3 , за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.
Щодо доводів про недоведеність факту видачі кредиту на рахунок відповідачки та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підтвердження наявності заборгованості позивачем подано лист ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 26.04.2024 вих. №808-2604 21.06.2023 13:25:07 на платіжну картку НОМЕР_1 успішно перераховано 11 200,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 254132492, призначення платежу: зарахування 11 200 грн на карту НОМЕР_1 .
Такий звіт платіжного оператора, виконано відповідно до вимог Закону «Про платіжні послуги», а вказані у звіті дані підтверджують факт перерахування коштів відповідачу, з огляду на наступне.
Стаття 31 Закону України «Про платіжні послуги» прямо зобов`язує платіжного оператора надавати детальну інформацію про платіжну операцію (ч. 4 для платника, ч. 5 для отримувача, а також ч. 3, якщо є послуга ініціювання платежу). Це підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію.
Пункти 4 та 5 ч. ч. 4, 5 вказаної статті відповідно чітко визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції. Це включає: відомості для ідентифікації операції (що є суттю звіту/листа, який кредитор отримує від платіжного оператора); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача.
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що наданий позивачем документ є неналежним доказом через відсутність повних реквізитів, оскільки наданий позивачем документ є звітом платіжної установи про успішну транзакцію, який містить усі істотні дані для ідентифікації операції: дату та час (21.06.2023 о 13:25:07), суму (11 200,00 грн), унікальний номер транзакції та реквізити отримувача.
Відповідно до п. 10 Постанови Правління НБУ № 113 від 03.11.2021 «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику...», прямо передбачено можливість використання у договорах та супровідних документах номера електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_3 (маскований номер картки).
Таким чином, відсутність повного номера IBAN у квитанції платіжного оператора, за наявності маскованого номера картки, що співпадає з карткою відповідача, не свідчить про дефектність документа.
Крім того, факт перерахування відповідачці кредитних коштів також підтверджується випискою по картковому рахунку відповідачки, згідно якою, картка № 4149-51ХХ-ХХХХ-5887 належить ОСОБА_3 та 22.06.2023 на неї було зараховано 11 200,00 грн.
Щодо розміру заборгованості колегія суддів виходить з наступного.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.
При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 3761095 від 21.06.2023 станом на 24.04.2024 заборгованість відповідачки становить 72 828,93 грн, з яких: 11 200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 62 628,94 грн - заборгованість за відсотками.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачкою будь-яких сум на погашення заборгованості за вказаним Договором.
Доказів виконання зобов`язання в іншому розмірі або власного контррозрахунку відповідачкою не надано.
Розрахунок у частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками є арифметично вірним, узгоджується із умовами Договору та розміром наданих кредитних коштів, відповідачкою не спростовано та сумніву у колегії суддів не викликає.
Отже встановивши, що право грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 72 828,93 грн (11 200,00 грн основного боргу та 62 628,94 грн відсотків) первісним кредитором на підставі укладеного 24.04.2024 Договору відступлення прав вимоги №24/04/2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», відступлене позивачу, суд першої інстанції врахувавши положення ст. ст. 525, 526, 629, 1054 ЦК України, Закон України «Про електронну комерцію», дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 72 828,93 грн та судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанцій, встановлено, що звертаючись до суду, представник позивача ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» - адвокат Руденко К. В. просив суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу сторона позивача надала Договір про надання юридичних послуг № 02/08/2024 від 02.08.2024 (а.с. 45 – 45 зворотній бік). 
Пунктом 3.1. Договору про надання юридичних послуг № 02/08/2024 від 02.08.2024 визначена вартість послуг виконавця.
Замовник вважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг (п. 4.1. Договору).
Також, позивачем надано Довіреність від 26.02.2024 видану ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на ім`я адвоката Руденка К. В., копія свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю від 23.10.2018 на ім`я Руденка К. В., копію акту прийому-передачі наданих послуг № 44 від 03.02.2025, копію витягу з Реєстру № 1 до акту № 44 від 03.02.2025, з якого вбачається, що адвокатом Руденком К. В. виконано підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за Договором № 37 61095 про надання споживчого кредиту від 21.06.2023 та клопотання про витребування доказів (а.с. 36, 36 зворотній бік, 37, 38).
Проаналізувавши приведені докази, беручи до уваги, що предметом позову є стягнення кредитної заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн є завищеною та становить надмірний тягар для відповідача, та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн. 
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених скаржником підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній його частині.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки дані доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2025 року – скасувати.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 06 травня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

Т. Л. Фетісова