532/2162/25 
2/532/78/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 р.  м. Кобеляки 

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:
судді - Омельченко І.І.,
за участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,
учасники справи:
позивач - ТОВ «ФК Дебт Коллекшн»,
представник позивача - адвокат Пархомчук С.В.,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - адвокат Бердніченко О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 01.11.2019 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді кредитний договір № 3567711029/159316 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
На підтвердження видачі ТОВ «ГОУФІНГОУ» кредитних коштів, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої, 01.11.2019 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 гривень за реквізитами платіжної картки № 5355-28xx-xxxx-7504.
Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 26.05.2025 року складає 5164,50 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 2164,50 гривень.
Таким чином, представник позивача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3567711029/159316 від 01.11.2019 року в розмірі 5164,50 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00 гривень.
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.36-37).
03 січня 2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідачки - адвокатом Бердніченко О.П. подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_1 заперечує підписання кредитного договору № 3567711029/159316 від 01.11.2019 року та отримання кредитних коштів. У листопаді 2019 року вона дізналася зі дзвінків невідомих осіб, які повідомили, що в неї борги по кредитам, що на її ім`я невідомою особою було оформлено кредит онлайн. З цього приводу 02 грудня 2019 року вона звернулася до поліції із заявою про те, що 01 листопада 2019 року в неї було заблоковано Sim-картку оператора Vodafone, після чого без її відома на неї було оформлено договори позики в різних фінансових установах (талон повідомлення єдиного обліку № 5450 від 02 грудня 2019 року).
13 грудня 2019 року листом з відділу поліції відповідачці було повідомлено, що її заява приєднана до кримінального провадження № 12019170190000025 від 03 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та вона є потерпілою особою по цій справі. В той же час, відповідачка звернулася до кредитних установ з листами про шахрайські дії щодо неї та повідомила, що нею не оформлялися кредити.
Згідно реєстру запитів, 01 листопада 2019 року невідомими особами було здійснено від імені відповідачки 10 заявок на кредит з пункту 2 по пункт 11. В результаті цих заявок невідомим особам було погоджено деякі кредити. Згідно кредитного звіту Українського бюро кредитних історій, на ім`я відповідачки були взяті наступні кредити, які вона не брала:
1. під пунктом 1 - інформація за договором № 404480 від 01 листопада 2019 року в сумі 3600,00 гривень.
2. під пунктом 2 - інформація за договором № 584423 від 01 листопада 2019 року в сумі 3000,00 гривень (указаний в позові).
3. під пунктом 3 - інформація за договором № 89713 від 01 листопада 2019 року в сумі 4000,00 гривень.
4. під пунктом 4 - інформація за договором № 404480 від 01 листопада 2019 року в сумі 3600,00 гривень.
5. під пунктом 6 - інформація за договором № 9658268 від 01 листопада 2019 року в сумі 13000,00 гривень. Цей кредит закритий і його відповідачка не виплачувала, напевно кредитодавці закрили його після листів від поліції.
6. під пунктом 7 - інформація за договором № 10001157883 від 01 листопада 2019 року в сумі 5000,00 гривень. Цей кредит закритий і його відповідачка не виплачувала, напевно кредитодавці закрили його після листів від поліції.
Всі інші, де вказано «закриті», то є кредити, які дійсно взяті та оплачені відповідачкою. 
Інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» від 19 серпня 2025 року № 1550-ПО/217 не є належним, допустимим і достатнім доказом перерахунку ОСОБА_1 коштів у розмірі 3000,00 гривень за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . У довідці відсутні будь-які ідентифікуючі відповідачку ознаки.
У пункті 7 кредитного договору № 3567711029/159316 від 01 листопада 2019 року «Реквізити та підписи сторін» у реквізитах відповідачки вказано рахунок позичальника № НОМЕР_1 .
Однак ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах, оформлених при наданні кредитних коштів, не зазначено реквізити повного карткового рахунку відповідачки. Банківські реквізити позичальниці, згідно матеріалів справи, є невизначеними.
Надана позивачем виписка з особового рахунку не підтверджує належність банківської картки № НОМЕР_1 відповідачці.
Більше того, банківської картки з цифрами № НОМЕР_1 у відповідачки немає та ніколи не було, про що свідчать довідки з ПриватБанку від 09 червня 2025 року, які засвідчують факт належних відповідачці банківських рахунків з номерами банківських карток, а саме: 1) 4149437726810326, 2) НОМЕР_2 , 3) НОМЕР_3 , 4) 5168750000188117, 5) НОМЕР_4 .
Строк дії 1) картки за номером НОМЕР_5 до квітня 2016 року, строк дії 2) картки за номером НОМЕР_3 до серпня 2022 року, строк дії 3) картки за номером НОМЕР_6 до грудня 2025 року, строк дії 4) картки за номером НОМЕР_2 до вересня 2028 року, строк дії 5) картки за номером НОМЕР_4 до жовтня 2028 року.
Таким чином, вказані в пунктах 3, 4, 5 картки були відкриті після 2019 року, оскільки зазвичай термін дії картки 5 років. Тому на них не могли бути зараховані заявлені позивачем кошти.
Термін дії картки, вказаної в пункті 1, закінчився до 2019 року та на неї теж не могли бути зараховані заявлені позивачем кошти.
Картка, вказана в пункті 1, була активна в 2019 році. Згідно виписки по банківській картці № НОМЕР_7 , за період з 01 листопада по 30 листопада 2019 року операції відсутні.
Згідно виписки по банківській картці № НОМЕР_8 від 01 грудня 2019 року, вона належить саме ОСОБА_1 та була дійсна в 2019 році. 
За період з 01 листопада по 01 грудня 2019 року вбачається, що 01 листопада 2019 року на цей рахунок не надходили кошти в сумі 3000,00 гривень. Згодом, коли закінчився термін дії цієї картки, вона перевипускалася та наразі її номер НОМЕР_2 . В інших банках у відповідачки рахунки відсутні.
Позивач посилається на електронний кредитний договір, нібито укладений шляхом використання одноразового ідентифікатора (OTP), як на доказ належного електронного підпису відповідачки.
Водночас сам факт надсилання SMS або введення коду не доводить, що ці дії вчиняла саме ОСОБА_1 , а лише фіксує технічну дію в інформаційній системі.
Позивач не довів, що номер телефону належав відповідачці на момент укладення договору; SIM-картка не була втрачена або перехоплена; відповідачка мала фактичний доступ до пристрою; відповідачка особисто вводила одноразовий ідентифікатор.
Навпаки, з талону-повідомлення ЄО та заяв до поліції вбачається, що SIM-картка була заблокована, а кредити оформлювались без відома відповідачки.
Отже, електронний договір не підтверджує волевиявлення, використання OTP-коду не може розглядатися як безумовний доказ укладення правочину, а лише фіксує технічну операцію, яка могла бути здійснена третіми особами з використанням персональних даних та засобів зв`язку відповідачки.
Позивачем не доведено дотримання вимог щодо ідентифікації та автентифікації сторони правочину, а тому відсутні належні докази вчинення відповідачкою електронного правочину та надання нею згоди на укладення кредитного договору.
Позивач не надав жодних доказів того, що електронний договір надсилався саме на електронну адресу, яка належить ОСОБА_1 . За відсутності зафіксованої та підтвердженої електронної адреси особи, з якою нібито укладено договір, неможливо вважати доведеним факт належної ідентифікації сторони правочину, а також дотримання вимог щодо інформованої згоди споживача. 
У сукупності з наявністю кримінального провадження за фактом шахрайства та відсутністю доказів особистого волевиявлення відповідачки, зазначене свідчить про те, що позивачем не доведено укладення електронного правочину саме з ОСОБА_1 .
З реєстру кредитних запитів вбачається, що в короткий період 01-02 листопада 2019 року подано десятки заяв на кредити до різних фінансових установ; заявки подавались майже одночасно, що є типовою ознакою автоматизованого шахрайства; така поведінка не є логічною або життєво виправданою для однієї фізичної особи. Це додатково підтверджує, що дії вчинялись не відповідачкою, а сторонніми особами з використанням її даних.
Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 гривень, то вони є явно завищеними, не відповідають складності справи, критеріям розумності та співмірності; не підтверджені деталізованими актами виконаних робіт; не обґрунтовані з урахуванням того, що позов є типовим, шаблонним та подається масово; витрати набагато більші, ніж тіло кредиту. 
Враховуючи викладене вище, адвокат Бердніченко О.П. прохала суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, всі заявлені позивачем судові витрати покласти на позивача та стягнути з нього на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 гривень.
Представник позивача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» - адвокат Пархомчук С.В. прохав проводити розгляд справи за його відсутності. Вважає відсутніми правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача в розмірі 7000,00 гривень.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бердніченко О.П. подала заяву про розгляд справи в їх відсутність та прохала повністю відмовити в позові, а також при ухваленні рішення по суті справи вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 гривень.
Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 12019170190000025 від 03.01.2019 року в обсязі, що стосується цієї справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Позивачем на підтвердження заявлених вимог наданий договір про надання фінансового кредиту № 3567711029/159316 від 01.11.2019 року, сторонами якого є ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 (а.с.18-21).
Пунктом 6.1 Договору передбачено, що він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
У пункті 7 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» вказано, що договір підписаний від імені ОСОБА_1 електронним підписом НОМЕР_9 , тел. НОМЕР_10 . Також зазначений рахунок позичальника № НОМЕР_11 xx-xxxx-7504.
Також позивачем долучено до позовної заяви довідку про ідентифікацію на підтвердження підписання ОСОБА_1 спірного кредитного договору шляхом використання одноразового ідентифікатора R44957, який було відправлено на номер телефону НОМЕР_10 (а.с.13).
У довідці про ідентифікацію вказано, що акцепт договору позичальником ОСОБА_1 здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі www.gofingo.com.ua.
Однак у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в даній системі.
Крім того, в матеріалах справи відсутній формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідачки, електронна ідентифікація (автентифікація) якої здійснена з дотриманням вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», та який би був підтверджений.
Будь-які документи, що підтверджують особу відповідачки, позивачем не було долучено до позовної заяви.
Саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.
Окремо слід зазначити, що ні в позовній заяві, ні в доданих до неї документах не зазначено та не підтверджено електронну адресу відповідачки, яка б використовувалася при укладенні спірного електронного кредитного договору.
Також матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачка підтвердила номер мобільного телефону НОМЕР_10 , на який нібито був направлений одноразовий ідентифікатор R44957.
Тому позивачем не доведено належними, допустимими, достатніми доказами факт укладання кредитного договору № 3567711029/159316 від 01.11.2019 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 і використання нею одноразового ідентифікатора R44957.
Положеннями пунктів 1.1, 1.4, 1.5 Договору встановлено, що Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000,00 гривень. Кредит надається клієнту в безготівковій формі в національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.
На підтвердження факту надання ОСОБА_1 кредитних коштів, позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 19 серпня 2025 року № 1550-ПО/217, відповідно до якої, 01 листопада 2019 року відповідачці було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 гривень за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (а.с.29-30). 
Однак дана інформаційна довідка не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «ГОУФІНГОУ» коштів у розмірі 3000,00 гривень на картковий рахунок, який належить саме ОСОБА_1 .
З наданих представником відповідача довідок «ПриватБанк» від 09 червня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником п`яти банківських карток, а саме: НОМЕР_5 , 5168745164118637, НОМЕР_3 , НОМЕР_6 , НОМЕР_4 (а.с.81-85). В інших банках у відповідачки рахунки відсутні.
Тобто банківської картки № НОМЕР_1 у відповідачки ніколи не було.
На виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 березня 2026 року (а.с.126-128) АТ «ПУМБ» повідомило, що станом на 01.11.2019 року в Банку відсутні відкриті/закриті рахунки на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 . Банківська платіжна картка № НОМЕР_1 не випускалася на ім`я ОСОБА_1 , а належить іншій особі (а.с.139).
Матеріали кримінального провадження № 12019170190000025 від 03.01.2019 року містять заяву ОСОБА_1 від 02.12.2019 року про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а саме: 01.11.2019 року в неї було заблоковано сім картку оператора Водафон, яку вона відновила, після чого їй почали приходити смс-повідомлення про нібито оформлені нею кредити в різних кредитних компаніях.
Зазначена заява була зареєстрована за ЄО № 5450 від 02.12.2019 року та внесена до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.101).
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілою особою (а.с.99).
Одним з основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), згідно якого, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
При цьому, кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вимогами статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц ( провадження № 14-400 цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами виникнення в ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредиту за договором № 3567711029/159316 від 01.11.2019 року, позов є необґрунтованим та безпідставним, тому задоволенню не підлягає.
Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено в повному обсязі, судовий збір та інші витрати до стягнення з відповідача не підлягають
Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень.
Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.
У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частинами 1, 2, 3 статті 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, надано:
- договір № 67/25 про надання правничої допомоги від 06.12.2025 року, відповідно до пункту 3 якого, сторони домовилися, що вартість однієї години роботи адвоката при наданні правничої допомоги становить 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день оплати, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на поточний рік (а.с.149-150);
- розрахунок витрат на правничу допомогу клієнтки ОСОБА_1 по цивільній справі № 532/2162/25, відповідно до якого, загальна вартість наданих послуг становить 7210,66 гривень та складається з: 554,66 гривень за 20 хв. зустріч з клієнтом, ознайомлення з документами, первинну правову консультацію; 1664,00 гривень за 1 год. вивчення відповідної нормативно-правової бази та судової практики з подібних спірних правовідносин; 4992,00 гривень за 3 год. підготовки і складання додаткових пояснень щодо позову. Всього адвокатом витрачено 4 год. 20 хв. часу для надання правничих послуг. Згідно з пунктом 3 договору від 06.12.2025 року № 67/25, за домовленістю сторін розмір гонорару зменшений до 7000,00 гривень (а.с.151-152);
- акт № 67/25 приймання-передачі правничих послуг від 05.04.2026 року (а.с.153-154).
- квитанцію № 249 від 05 квітня 2026 року про сплату адвокату гонорару в розмірі 7000,00 гривень (а.с.155).
Частиною 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц.
Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
06 квітня 2026 року представник позивача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» - адвокат Пархомчук С.В. подав заперечення, в яких зазначив, що в даній справі заявлена вартість виконаних представником відповідача робіт є явно завищеною та не узгоджується ані з критеріями малозначності спору, ані з рівнем його фактичної складності. Зокрема, витрачений час на надання усних консультацій, ознайомлення з матеріалами справи, а також підготовку та складання додаткових пояснень не відповідає вимогам реальності та співмірності адвокатських витрат, що, в свою чергу, виключає можливість визнання їх розумними та обґрунтованими. Тому відсутні правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача в розмірі 7000,00 гривень.
Суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки заявлена представником відповідача сума витрат на правничу допомогу є меншою, ніж сума витрат на правничу допомогу, яка була заявлена позивачем при поданні позову 10500 гривень.
Враховуючи складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом відповідача роботи, принципи співмірності, реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в розмірі 7000,00 гривень.
Керуючись статтями 12, 133, 137, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-  
У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.
Стягнути з ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 (сім тисяч) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:
позивач - ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», код ЄДРПОУ 44243120, юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, інше нежитлове приміщення.
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя