ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/4624/25 
Номер провадження 22-ц/816/1975/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Замченко А. О. 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого звернулась ОСОБА_2 , на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року ухваленого під головуванням судді Шульги В.О., у справі № 585/4624/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У грудні 2025 року представник ТОВ «Глобал Спліт» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 43293 грн. 82 коп. та судових витрат.
Позовна заява вмотивована тим, що 20.09.202 АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 5/2868944 на умовах зворотності, платності. Відповідно до Договору, Банк надає Позичальнику кредит в сумі 26100,00 грн. строком на 48 місяці(в) – з 20.09.2021 до 19.09.2025 (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту. 
29.08.2023 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», укладено договір №4-2023 про відступлення (купівлю – продаж) прав вимог до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №5/2868944 від 20.09.2021р., передача права вимоги за вказаним договором перейшла до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» з дати підписання відповідного реєстру прав вимоги за зразком, згідно Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги. Відповідне повідомлення було направлено АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №4-2023 від 29.08.2023 до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало Новим кредитором та має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості, згідно кредитного договору № 5/2868944. 
Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, в свою чергу в зв`язку з порушенням умов договору та не сплатою боргу у відповідача утворилась заборгованість за Договором № 5/2868944 від 20.09.2021 у розмірі – 43 293,82 грн., яка складається: прострочена заборгованості за основним боргом розміром 23 588,55грн, прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 5 572,12 грн, прострочена заборгованість за комісією у розмірі 14 133,15грн, пеня та штрафи: 0,00грн. (нуль грн. 00 коп.). 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року, у складі головуючого судді – Шульги В.О., було частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 160,67 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 
Суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Глобал Спліт» надало до суду підтвердження укладення договірних відносин кредитування та підтвердження отримання відповідачем кредиту в зазначеній сумі. Сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування позикою, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позика надана відповідно до вимог чинного законодавства України, відповідач погодився на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобов`язався їх сплатити. ТОВ «Глобал Спліт» отримало права вимоги до відповідача за кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги від 29.08.2023 року за №4-2023. Разом з тим, відмовив в стягненні комісії посилаючись на положення ст. 8Закону України «Про споживче кредитування» зазначивши, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення є порушенням закону, в зв`язку з чим умова Договору яка передбачає таке стягнення є нікчемною на підставі ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судові витрати стягнуто пропорційно задоволених вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Представник скаржника вважає, що рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Вказала, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив докази порушуючи норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги представника скаржника, ОСОБА_2 , зводяться до того, що позивачем не надано доказів на підтвердження суми заборгованості, не підтверджено факту надання товариством відповідачу коштів. Апелянт посилається на те, що поданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути визнаний належним і допустимим доказом розміру заборгованості, вказує, що нарахування відсотків є явно завищеними і не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вказала, що нарахування відсотків здійснювалось поза межами строку договору. 
Посилаючись на норми Закону, практику Верховного Суду, просила скасувати судове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року у справі № 585/4624/25 і ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 01 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 01 квітня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед банком підтверджуються договором, який підписаний відповідачем. ТОВ «Глобал спліт» надало до суду всі необхідні підтвердження видачі ОСОБА_1 кредиту та докази користування відповідачем кредитними коштами. Зазначає, що нарахування відсотків відбувалося в межах строку кредитування зазначеного в договорі та відповідно до норм закону.
Позиція апеляційного суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального та матеріального законодавства України, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , адвоката Сікорської І.С. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи
20.09.2021 між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений комплексний договір (далі-Договір) № 5/2868944, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 26100,00 грн строком на 48 місяців з 20.09.2021 по 19.09.2025 (включно), відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити проценти за його користування. Відповідно до умов Кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту до Договору, що є його невід`ємною частиною), як День повернення кредиту. Відповідно до пункту 1.4 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати Банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,85% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору. 20.09.2021 ОСОБА_1 підписав Пам`ятку клієнта за кредитним договором №5/2868944 (а.с.26-27, 28).
Додатком № 1 Договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Графік платежів по кредиту, ануїтет) (а.с. 29).
Згідно паспорту споживчого кредиту, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» погодили з ОСОБА_1 суму кредиту в сумі 26100 грн., строк кредитування 48 днів. Даний паспорт споживчого кредиту засвідчено підписом ОСОБА_1 (а.с.32-33).
Відповідачу було видано кредит (перерахування на рахунок), що стверджується меморіальним ордером № 38960846-1 від 20.09.2021 року (а.с.30).
ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що стверджується випискою з рахунку (а.с.38-45).
29.08.2023 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір про відступлення права вимоги №4-2023, відповідно до умов якого, право вимоги за Договором № 5/2868944 від 20.09.2021, укладеним між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»(а.с. 9-12).
15.09.2023 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» направило ОСОБА_1  повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №4-2023 відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 5/2868944 від 20.09.2021 укладеним між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»(а.с. 46).
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 25.11.2025 утворилася заборгованість загальною сумою 43 293,82 грн., яка складається з простроченої заборгованості за основним боргом 23 588,55 грн.; прострочених відсотків 5 572,12 грн.; простроченої комісії 14 133,15 грн. (а.с. 25).
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Часткового задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав в повному обсязі передбачених кредитними договорами обов`язків по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом, що у свою чергу відповідно до закону та умов договорів порушило права нового кредитора, яким є ТОВ «Глобал Спліт». Відтак, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором №5/2868944 від 20.09.2021 в сумі 29160,67 грн, яка є обґрунтованою та доведеною. Разом з тим, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за комісією в загальному розмірі 14133,15 грн, оскільки така вимога не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та досліджених доказах по справі.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Оскільки, в даному випадку суд першої інстанції правильно виходив з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно дост.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.
З приводу фактичного отримання кредитних коштів 
Колегія суддів не погоджується з аргументами відповідача, щодо недоведеності позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт», у зв`язку з не наданням первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, з огляду на таке.
Кошти кредиту надавалися позичальнику безготівково на рахунок за умовами договору.
Відповідно до п 1.2 кредитного договору, кредит надано Позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . 
Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, з метою обслуговування кредиту Банк відкриває Позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості №UA983006140000029095000622755.
Факт видачі кредиту та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою з рахунку та меморіальним ордером № 38960846-1 від 20.09.2021 року (а.с. 30, 38-45).
Доказів протилежного суду надано не було.
Відповідач, зазначаючи про відсутність доказів про отримання ним кредиту, не надав жодних доказів на підтвердження цього, зокрема не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій, не надав відомостей щодо неналежності йому банківської картки, зазначеної у договорі, або виписки з рахунку, з якого б вбачалось не отримання коштів тощо.
Водночас ОСОБА_1 не надав виписки з особового рахунку за рахунком .№ НОМЕР_2 на спростування обставин отримання 20.09.2021 кредиту в сумі 26100,00 грн.
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Позивачем в підтвердження боргу ОСОБА_1 надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції, в тому числі і факт перерахування кредитних коштів відповідачу.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у цій справі, сукупність наданих позивачем доказів на підтвердження надання/ перерахування відповідачу кредитних коштів на суму 26100,00 грн не викликає сумніву, а тому позивачем надано належні та допустимі докази як укладення кредитного договору, так і отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, отже доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статі 1046 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача, що, на підставі ст. 599 та ч. 1 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України в разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вказав на таке.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню в таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Глобал Спліт» просило стягнути заборгованість у розмірі 43293,82 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за основним боргом в розмірі 23588,55 грн, простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 5572,12 грн, простроченої заборгованості по комісії в розмірі 14133,15 грн.
Відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби.
Відповідно до підпунктів 1.4.1-1.4.2 пункту 1.4. статті 1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15.00% річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2.85% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору.
Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 26100,00 грн. строком на 48 місяці(в) - з 20.09.2021 року до 19.09.2025 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), як День повернення кредиту. У наданому позивачем розрахунку заборгованості відображена «дата розрахунку станом на 25.11.2025 р.» підтверджує суму заборгованості станом на дату подачі позовної заяви. Усі детальні суми та дати нарахування відсотків по кредиту відображені у виписці з рахунку за період з 20.09.2021 р. – по 15.09.2023 р. №UA113006140000022084000976282. Після 15.09.2023 р. (відступлення права вимоги за договором № 5/2868944) відсотки на заборгованість по кредитному договору № 5/2868944 не нараховувались. Додаткових стягнень, пені чи штрафи не нараховувалось. Тож відсотки по кредиту поза межами строку кредитування по договору № 5/2868944 не нараховувались
Встановивши обставини укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач порушив прийняті на себе за договором зобов`язання, унаслідок чого у останнього утворилася заборгованість.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в мотивувальній частині суд першої інстанції під час розрахунку відшкодування судових витрат здійснив розрахунок пропорційно до задоволених вимог, зокрема вказав, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1631.73 грн, що становить 67,36 % від задоволених вимог (2422 грн. 40 коп. х 67,36 % : 100 = 1 631,73 грн.). Проте в резолютивній частині стягнув судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що допущену описку можливо усунути у порядку ст. 269 ЦПК України.
Керуючись ст. ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого звернулась ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року в цивільній справі № 585/4624/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий -  	О. М. Черних	

Судді: Я. Л. Петен 

А. О. Замченко