ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2026 р. Справа №910/14920/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сітайло Л.Г.
суддів: Буравльова С.І. 
Шапрана В.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026
у справі №910/14920/25 (суддя Маринченко Я.В.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кий"
про стягнення грошових коштів
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - КП "Київтеплоенерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кий" (далі - ТОВ "БК "Кий") заборгованості у загальному розмірі 33 893,07 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи нежитлових приміщень суб`єкта господарювання від 26.04.2019 №103024700010100, відповідач своєчасно не здійснив розрахунків за період з листопада 2018 року до січня 2021 року включно, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за послуги з централізованого опалення в розмірі 17 864,20 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 819,82 грн, а також заборгованість з внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33,12 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 11 330,48 грн та три проценти річних у розмірі 3 146,98 грн нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення, а також інфляційні втрати у розмірі 539,84 грн та три проценти річних у розмірі 158,63 грн нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/14920/25 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 819,82 грн, інфляційних втрат у розмірі 539,84 грн та трьох процентів річних у розмірі 158,63 грн був відсутній як на момент звернення позивача з даним позовом до суду, так і на момент відкриття провадження у справі. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 17 864,20 грн за період з листопада 2018 року до січня 2021 року включно, а також щодо вимог про стягнення заборгованості з внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33,12 грн за період березень, червень, вересень та грудень 2020 року, у зв`язку з чим такі позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так само не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 330,48 грн та трьох процентів річних у розмірі 3 146,98 грн, нарахованих на заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, КП "Київтеплоенерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить визнати нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/14920/25 частково і закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ "БК "Кий" заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 819,82 грн, інфляційних втрат у розмірі 539,84 грн та трьох процентів річних у розмірі 158,63 грн. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/14920/25 в частині відмови у стягненні заборгованості з ТОВ "БК "Кий" за послуги з централізованого опалення в розмірі 17 864,20 грн, інфляційної складової у розмірі 11 330,48 грн, трьох процентів річних у розмірі 3 146,98 грн, заборгованості з внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33,12 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим. Судом першої інстанції, при ухваленні рішення, неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, та неправильно встановлено обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки. Неправильно визначені та встановлені судом обставин правовідносин в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Місцевий господарський суд помилково визначив, що заява позивача про закриття провадження в частині позовних вимог не підлягає задоволенню.
Так, скаржник зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідач фактично спожив надані комунальні послуги, що підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон та відомості реєстрації параметрів теплоспоживання за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15.
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи, подане 06.01.2026. У вказаному клопотанні позивач повідомив місцевий господарський суд про отримання від відповідача листа від 05.01.2026 №05/01-02 про укладання мирових угод по 21 справі, що розглядаються Господарським судом міста Києва. У листі відповідач просив укласти мирові угоди по заборгованості у 21 справі зі сплатою боргу рівними частинами протягом 12 місяців, у тому числі у справі №910/14920/25. Тобто, відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання свого боргу у повному обсязі, в зв`язку з чим, відповідно до вимог законодавства, перебіг строку позовної давності перервався, згідно з приписами статті 264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Також скаржник вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду та положення чинного законодавства України щодо порядку обчислення строків позовної давності, продовження/зупинення строків відповідно на строк дії карантину та на строк дії воєнного стану в Україні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 апеляційну скаргу КП "Київтеплоенерго" у справі №910/14920/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/14920/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14920/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 07.04.2026.
02.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/14920/25.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
02.04.2026, через систему "Електронний суд", відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу КП "Київтеплоенерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/14920/25 - без змін.
Так, відповідач зазначає, що позивачем не формувались і не надавались відповідачу рахунки на оплату послуг з опалення і постачання гарячої води за період з листопада 2018 року до жовтня 2021 року, і доказів надсилання таких рахунків позивачем до позовної заяви не надано, що спростовує надання позивачем вказаних послуг відповідачу.
На переконання відповідача, позовні вимоги по стягненню з відповідача грошових коштів, нарахованих за період з листопада 2018 року до березня 2021 року (включно) заявлені поза межами строків позовної давності. Застосування судом першої інстанції строків позовної давності є законним та обґрунтованим.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП "Київтеплоенерго".
Згідно з пунктом 2.1 статуту КП "Київтеплоенерго" підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Відповідно до пункту 2.2.1 цього статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
Таким чином, відповідно до статуту КП "Київтеплоенерго", позивач є виконавцем послуг постачання теплової енергії у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15.
Як вбачається з інформації, розміщеної на Порталі єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відповідач є замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудинковими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом по вулиці Новомостицькій, 15 в Подільському районі м. Києва, будівництво якого завершено 18.06.2020, про що цього дня видано відповідний сертифікат (ідентифікатор ІУ163201701969).
26.04.2019 між КП "Київтеплоенерго" (виконавець) та ТОВ "БК "Кий" (споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання №103024700010100, відповідно до пункту 1 якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
Згідно з пунктом 9 договору, оплата послуг за показаннями засобів обліку, встановлених у приміщенні, проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору гарячої води у приміщенні незалежно від наявності засобів обліку на вводах у будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності засобів обліку, встановлених у приміщенні, без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом 5 пункту 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої поди і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, згідно з яким, у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання та/або випадків, коли засоби обліку, встановлені у приміщенні, не знаходяться на абонентському обліку позивача або зняті з нього. Виконавець та споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
У пункті 11 договору сторонами погоджено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує, згідно з їх показаннями, пропорційно опалюваній площі квартири (об`єму приватного будинку) за умови здійснення власником або балансоутримувачем будинку заходів з утеплення місць загального користування будинку.
Відповідно до пункту 12 договору показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання засобів обліку, встановлених у приміщенні, знімаються споживачем щомісяця та надаються виконавцю в останній день звітного місяця (телефоном, факсом, особисто та інше) за формою, зазначеною в додатку №5 до договору.
Пунктом 13 договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно з пунктом 22 договору споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати послуги в установлений договором строк.
Відповідно до пункту 24 договору виконавець зобов`язаний, зокрема, надавати споживачеві в установленому порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про Правила (зазначається у цьому договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця).
Договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторонами та діє до 15.05.2020. Відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України сторони погодили, що умови договору застосовуються до відносин, які існували з 01.11.2018. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (пункти 37 та 38 договору).
Відповідно до умов договору надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюються до об`єктів, перелік та характеристики яких передбачені у додатках №1 "Перелік об`єктів надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води" та №2 "Характеристика об`єктів надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води" до договору.
Додатком №3 до договору є "Характеристика засобів обліку гарячої води і теплової енергії".
Додатком №1 до договору визначено перелік об`єктів надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, зокрема, за спірною адресою - вулиця Новомостицька, 15, квартира №193 , особовий рахунок №103024701930100.
Згідно з додатком №2 до договору опалювальна площа квартири 193 становить 104,70 кв.м.
Відповідно до додатку №2 до договору у квартирі №193 не зареєстровано і не проживає жодного мешканця. Протилежного матеріали справи не містять.
Як вбачається з додатку №3, у ньому не зазначені характеристики засобів обліку кв. 193 , і як слідує із пояснень сторін, у квартирі не були встановлені відповідні квартирні засоби обліку. Протилежного матеріали справи також не містять.
Як зазначає позивач, факт надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також їх обсяг підтверджується: корінцями нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон та відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15.
Облік споживання теплової енергії за даними будинкового засобу обліку за вказаною адресою здійснюється за особовим рахунком: 1030247.
Оскільки, відповідач є власником квартири за вказаною адресою, окремий облік наданих останньому послуг здійснюється за особовим рахунком №103024701930100, відповідно до додатку №1 до договору.
Обсяг наданої відповідачу послуги з централізованого опалення в Гкал., а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в актах надання послуг з централізованого опалення за обліковим записом №103024701930100.
Також, позивачем здійснювались коригування/перерахунок нарахувань за послугу з централізованого опалення, що відображено у розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та у розрахунку здійсненого КП "Київтеплоенерго" перерахунку нарахувань за централізоване опалення.
Звертаючись до суду з даним позовом КП "Київтеплоенерго" посилається на те, що відповідач своєчасно не вносив плату за послуги з централізованого опалення, в результаті чого за період з листопада 2018 року до серпня 2025 року (фактичні нарахування з 11.2018 до 10.2021) утворилась заборгованість, яка становить 17 864,20 грн. Крім того, на заборгованість за послуги з централізованого опалення позивачем нараховано до стягнення з відповідача 11 330,48 грн інфляційних втрат та 3 146,98 грн трьох процентів річних.
Також, відповідач своєчасно не вносив плату за надані послуги з централізованого постачання гарячої води, в результаті чого за період з грудня 2018 року до серпня 2025 року включно (фактичні нарахування з грудня 2018 року до квітня 2019 року включно) утворилась заборгованість у розмірі 819,82 грн. При цьому, за порушення умов договору, позивачем здійснено нарахування інфляційної складової боргу у розмірі 539,84 грн та трьох процентів річних у сумі 158,63 грн.
Крім того, у відповідача виник обов`язок сплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії, встановленого за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд.15, у розмірі 33,12 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
За приписами статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Постачання теплової енергії є видом житлово-комунальних послуг і на ці правовідносини розповсюджується Закон України "Про житлово-комунальні послуги".
Цим законом, зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина 2 пункт 1 та 5 статті 7).
Такі положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору на постачання теплової енергії.
Статтею 5 Закону України "Про теплопостачання" визначено особливості відносин у сфері теплопостачання та передбачено, що регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені цим Законом.
Частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" унормовано, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
Відносини між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України "Про теплопостачання" та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила).
Частинами 4, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 3 Правил визначено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
Відповідно до пункту 40 Правил, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
Таким чином, з наведеного вище у сукупності вбачається, що обов`язок із проведення розрахунків за спожиту теплову енергію виникає лише у споживача такої теплової енергії, а не у будь-якої особи.
Отже, позивач повинен довести факт постачання теплової енергії у спірний період відповідачу та його споживання відповідачем за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15, кв. 193.
Позивачем до матеріалів справи додано корінці нарядів на включення та відключення №3308 від 05.11.2018 (02.11.2018), №875 від 08.04.2019, №557 від 25.10.2019 (30.10.2019), №830 від 05.04.2020, №515 від 16.10.2020, №752 від 13.04.2021. З указаних доказів вбачається, що до будинку за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15, здійснювалося підключення постачання централізованого опалення.
Водночас, з вказаних корінців нарядів вбачається, що до будинку за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15 здійснювалось підключення постачання лише централізованого опалення, в той час як постачання гарячої води до зазначеного будинку не могло здійснюватися, оскільки в корінці наряду №3308 від 05.11.2018 зазначено, що "ГВП - не підключалось", а в корінцях нарядів №875 від 08.04.2019, №557 від 25.10.2019, №830 від 05.04.2020, №515 від 16.10.2020, №752 від 13.04.2021 у графі "Теплове навантаження" "Гаряча вода Гкал/доб" вказані усі нульові показники.
Відповідно до пункту 9 договору оплата послуг за показаннями засобів обліку, встановлених у приміщенні, проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору гарячої води у приміщенні незалежно від наявності засобів обліку на вводах у будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності засобів обліку, встановлених у приміщенні, без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 Правил, згідно з яким, у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання та/або випадків, коли засоби обліку, встановлені у приміщенні, не знаходяться на абонентському обліку позивача або зняті з нього. Виконавець та споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
У пункті 11 договору встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі квартири (об`єму приватного будинку) за умови здійснення власником або балансоутримувачем будинку заходів з утеплення місць загального користування будинку.
Згідно з пунктом 12 договору показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання засобів обліку, встановлених у приміщенні, знімаються споживачем щомісяця та надаються виконавцю в останній день звітного місяця (телефоном, факсом, особисто та інше) за формою, зазначеною в додатку №5 до договору.
За змістом статті 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Виконавець формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. Рахунок на оплату комунальної послуги повинен містити, зокрема, таку інформацію: 1) найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги; 2) адресна інформація, найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг; 3) період, за який здійснюється нарахування; 4) загальна сума до сплати; 5) поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором такі показання знімає споживач); 6) обсяг спожитої теплової енергії та води за поточний період, визначений згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону, а також показання відповідних вузлів обліку (у разі відсутності вузлів обліку теплової енергії - приладів - розподілювачів теплової енергії), на основі яких цей обсяг визначено, застосоване розрахункове або середнє споживання; 7) діючі ціни та тарифи на комунальні послуги; 8) стан розрахунків споживачем за спожиту комунальну послугу, у тому числі заборгованість з оплати послуги (у разі її наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги/субсидії (у разі їх надання/призначення).
Проте, матеріали справи не містять доказів встановлення засобів обліку безпосередньо у кв. 193 за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15, а відтак споживач зобов`язаний, відповідно до умов договору, оплачувати спожиту теплову енергію пропорційно опалювальній площі квартири, згідно з загальнобудинковими засобами обліку теплової енергії.
В матеріалах справи також наявна відомість реєстрації параметрів теплопостачання за спірною адресою за період часу з 01.12.2018 до 02.01.2019, відповідно до якої міжповірочним періодом теплолічильника є 4 роки.
На підтвердження надання, в тому числі відповідачу послуг з теплопостачання позивачем надано загальнобудинкові відомості обліку за періоди: з 01.01.2019 до 23.01.2019, з 24.01.2019 до 25.02.2019, з 26.02.2019 до 25.03.2019, з 26.03.2019 до 16.04.2019, з 25.10.2019 до 31.10.2019, з 01.11.2019 до 24.11.2019, з 25.11.2019 до 21.12.2019, з 22.12.2019 до 20.01.2020, з 21.01.2020 до 23.02.2020, з 24.02.2020 до 22.03.2020, з 01.11.2020 до 24.11.2020, з 25.11.2020 до 17.12.2020, з 18.12.2020 до 19.01.2021, відомість реєстрації параметрів тепло споживання з 01.12.2018 до 02.01.2019, з 19.01.2020 до 24.02.2021.
При цьому, з вказаних відомостей обліку не вбачається споживання гарячої води за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15 (в тому числі по кв. 193), що з врахуванням відсутності доказів підключення гарячого водопостачання за вказаною адресою узгоджується з корінцями нарядів та у сукупності свідчить, що позивачем не здійснювалось гаряче водопостачання, а відповідачем, відповідно, не могло споживатись гаряче водопостачання.
Окрім цього, до матеріалів справи надано акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи та про прийняття теплового вузла обліку.
Надані позивачем акти звіряння взаєморозрахунків та наданих послуг з централізованого опалення за спірні періоди складені і підписані лише з боку позивача. Матеріали справи також не містять доказів їх надіслання відповідачу, як і надіслання рахунків на оплату послуг.
Нарахування позивачем здійснено розрахунковим методом, відповідно до Правил та умов договору, виходячи із опалювальної площі квартири та з розрахунку норми споживання на 1 особу гарячої води.
Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції, що оскільки квартира знаходиться у будинку, який має єдину загальнобудинкову систему опалення, то технічна можливість не поставлення теплової енергії в цю квартиру відсутня, оскільки житлові будинки спроектовано з урахуванням сукупного теплового режиму всіх приміщень за умови підтримання в них нормативної температури. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерно-технічного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною та спільною власністю усіх власників квартир та нежитлових приміщень будинку. Підтримання температури в приміщеннях багатоквартирного будинку відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції інших приміщень у цьому будинку.
Посилання відповідача на те, що позивачем не формувались і не надавались відповідачу рахунки на оплату послуг з опалення і доказів надсилання таких рахунків позивачем до позовної заяви не надано, є безпідставними, оскільки самі по собі обставини щодо виставлення рахунків не підтверджують та не спростовують обставин постачання позивачем теплової енергії і відсутність доказів надсилання рахунків жодним чином не нівелює обов`язок відповідача зі здійснення розрахунків за спожиту послугу з теплопостачання.
Відповідачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами відомості щодо обсягів спожитої послуги з централізованого опалення, нарахування заборгованості, а також не надано доказів здійснення оплати.
Факт введення будинку в експлуатацію пізніше за спірний період жодним чином не спростовує обставину надання позивачем послуги з централізованого опалення квартири у цей період. Судом взято до уваги і те, що договір укладено ще до введення будинку в експлуатацію, а його умови поширювали дію на період з 01.11.2018, тобто самим фактом укладання договору відповідач визнавав факт надання (можливості надання) йому послуг з 01.11.2018.
Таким чином, позивачем доведено обставину надання відповідачу послуг з централізованого опалення квартири у період з листопада 2018 року по січень 2021 року включно (період, протягом якого фактично здійснювалося нарахування), розрахунок обсягів спожитої послуги з централізованого опалення, виходячи з опалювальної площі квартири, та здійснені нарахування на суму 17 864,20 грн.
Водночас, відповідач не надав доказів на підтвердження сплати заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 17 864,20 грн.
У той же час, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено суду належними, допустимими та переконливими (вірогідними) доказами факт постачання до будинку за адресою: м. Київ, вул. Новомостицька, буд. 15, в цілому, так і до кв. 193 у спірний період гарячої води, і правомірності нарахування відповідачу за нормами споживання гарячої води цієї послуги, враховуючи умови договору та факт відсутність реєстрації та проживання у цій квартирі мешканців. Таким чином, в позові, в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 819,82 грн, а також у частині нарахованих на цю суму інфляційних втрат та трьох процентів річних слід відмовити за недоведеністю.
При цьому, на переконання колегії суддів, заява позивача про закриття провадження, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 819,82 грн, інфляційних втрат у розмірі 539,84 грн та трьох процентів річних у розмірі 158,63 грн, на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04, а також у постанові Верхового суду від 29.06.2021 у справі №907/551/17).
Так, враховуючи вище встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що предмет спору, в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 819,82 грн, інфляційних втрат у розмірі 539,84 грн та трьох процентів річних у розмірі 158,63 грн, був відсутній як на момент звернення позивача з даним позовом до суду, так і на момент відкриття провадження у справі.
Також, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо.
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.12.2019 №2244 встановлено внески за обслуговування КП "Київтеплоенерго" вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії окремо для кожної будівлі для здійснення розрахунків із споживачами, зокрема, для будинку за адресою: Київ, вул. Новомостицька, буд. 15 (пункт 4478 додатку №2) в розмірі 8,28 грн.
Поряд з цим, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження сплати відповідачем внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33,12 грн за період березень, червень, вересень, грудень 2020 року (період, протягом якого фактично здійснювалося нарахування).
З урахуванням усього вищезазначеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції з приводу наявності заборгованості відповідача з оплати послуги з централізованого опалення у розмірі 17 864,20 грн та зі сплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33,12 грн.
Також, як зазначалось вище, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 146,98 грн трьох процентів річних та 11 330,48 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість з оплати наданих послуг з централізованого опалення за загальний період з 01.11.2018 по 31.08.2025.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання в вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Відповідно до пункту 13 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд встановив, що вони виконані арифметично вірно, а отже в наведеній частині позовні вимоги є також обґрунтованими.
Разом з цим, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, зокрема, до позовних вимог за період з листопада 2018 року до березня 2021 року включно щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у загальній сумі 32 341,66 грн (17 864,20 грн - борг за послуги з централізованого опалення, 11 330,48 грн - інфляційні втрати, 3 146,98 грн - три проценти річних, 3% річних), а також до позовних вимог за період з березня 2020 року до березня 2021 року включно, щодо стягнення заборгованості за внесками за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку в сумі 33,12 грн.
На переконання колегії суддів, висновки місцевого господарського суду з приводу наявності підстав для застосування строків позовної давності до вимог позивача є обґрунтованими та такими, що здійснені з дотриманням вимог закону.
Водночас, позивач в апеляційній скарзі стверджує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.10.2025 у справі №916/2527/21(916/1320/24) та 01.12.2025 у справі №906/1674/23, а також положення чинного законодавства України щодо порядку обчислення строків позовної давності, продовження/зупинення строків на строк дії карантину та на строк дії воєнного стану в Україні.
За доводами позивача, період з 02.04.2020 - набрання чинності Закону України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", до 03.09.2025 - день, що передував набранню чинності Закону України від 14.05.2025 №4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності", у строк позовної давності не враховується. Як наслідок, з 02.04.2020 строк позовної давності призупинено та відновлення строку відбулось з 04.09.2025. Отже, строк позовної давності розраховується наступним чином:
- з 21.12.2018 до 02.04.2020 складає 15 місяців 12 днів. Отже, до спливу строку давності залишився ще 21 місяць;
- продовження розрахунку строку (його залишку в 21 місяць) слід здійснювати з 04.09.2025. Отже, строк позовної давності закінчується 04.06.2027.
Проте, вказані аргументи скаржника є безпідставними та такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні положень закону.
Так, враховуючи умови договору, а також норми ЦК України та Закону України "Про теплопостачання", відповідач повинен був оплатити отримані послуги з централізованого опалення за спірний період у строк, починаючи з 20.12.2018 і до 20.02.2021, залежно від конкретного місяця отримання цієї послуги. Тобто, право на позов за спірними вимогами виникло у позивача 21.12.2018.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
Відповідно до частин 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263, 264 ЦК України.
Так, відповідно до статті 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.
У разі виникнення обставин, встановлених частиною 1 цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.
Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Водночас, під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме "продовження позовної давності".
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом №540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06.09.2023 у справі №910/18489/20 та 02.07.2025 у справі №903/602/24.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 год 00 хв 30.06.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Таким чином, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Відтак, і строк позовної давності щодо зобов`язань відповідача з оплати послуг з централізованого опалення за спірний період продовжено на підставі вказаного закону до 30.06.2023.
Поряд з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан в Україні з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України і останній триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) продовжено від початку воєнного стану і до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку був зупинений на строк дії воєнного стану.
Водночас, Законом України від 14.05.2025 №4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України виключено.
Закон №4434-IX оприлюднено 03.06.2025 і, відповідно до пункту 2, останній набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 04.09.2025.
Отже, враховуючи вищевикладене та положення статей 254, 255 ЦК України, строк звернення до суду (позовна давність) за спірною вимогою на суму 17 846,20 грн спочатку продовжено (до 30.06.2023 на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився до 03.09.2025 включно.
На переконання колегії суддів, позивач помилково вважає, що таке поняття як "продовження перебігу позовної давності" є тотожним поняттю "зупинення перебігу позовної давності".
В даному контексті суд звертає увагу на зміст пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку прийняття спадщини":
"…законопроектом пропонується удосконалити конструкцію п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено продовження строків у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, встановлених ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України.
Так, усі вищевказані статті ЦК України, перераховані у п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України регулюють перебіг позовної давності. З огляду на це, необхідно дійти однозначного висновку, що дія положення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України спрямована саме на врегулювання перебігу позовної давності у результаті дії таких обставин як воєнний та надзвичайний стан…
…чинне законодавче регулювання не відповідає критерію "ясності закону". У рішенні Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 зазначено, що "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі".
Всупереч цьому, у положенні пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України застосовується термінологія, яка не узгоджується з термінологією цього кодексу. Зокрема, зазначена норма пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України передбачає "продовження" строків, коли у самому ЦК України закріплена можливість "зупинення" перебігу позовної давності (стаття 263 ЦК України).
Застосування вказаних термінів має суттєву відмінність. У випадку із "зупиненням перебігу позовної давності" її загальний строк не змінюється, що є реалізацією принципу правової визначеності норми законодавства. Натомість, в результаті "продовження перебігу позовної давності" строки, визначені ЦК України стають невизначеним, адже зокрема загальний трирічний строк вже триває більше п`яти років. Такий підхід призводить до виникнення нового виду позовної давності: поряд із загальною та спеціальною, виникає "продовжена позовна давність", а також не узгоджується із засадами цивільного законодавства, не відповідає принципу правової визначеності та створює істотні ризики до виникнення спорів, зумовлених різним тлумаченням таких законодавчих положень…".
Тобто, за логікою законодавця, "продовження" строків позовної давності та "зупинення" перебігу позовної давності є кардинально різними поняттями і у випадку продовження строків загальний строк позовної давності не є незмінним, а лише надає позивачу право не звертатися до суду з відповідним позовом, допоки не буде скасовано законодавчу підставу для продовження строку. Якщо в період продовження строку (з 02.04.2020 до 29.01.2024) строк позовної давності закінчився, то особа має право звернутися за захистом своїх прав до суду з відповідною заявою в межах строку, на який продовжено строк позовної давності, тобто до 29.01.2024, адже з 30.01.2024 строк позовної давності вже є простроченим.
Саме тому, органом законодавчої влади було усунуто зазначену невизначеність у правовому регулюванні цього питання та приведено пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у відповідність до положень статті 263 ЦК України.
Як зазначалося вище, відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору перебіг строку позовної давності по щомісячних зобов`язаннях розпочинається з 21-го числа місяця, що настає за розрахунковим.
Так, строк позовної давності по зобов`язаннях за листопад 2018 року розпочався 21.12.2018 та мав би завершитись 21.12.2021, однак, оскільки завершення строку припало на період, коли строки були продовжені, то позивач мав право звернутися до суду у строк до 29.01.2024, адже з 30.01.2024 строк позовної давності по зобов`язаннях за листопад 2018 року вже є простроченим.
Таким чином, завершення строків позовної давності по зобов`язаннях з листопада 2018 року та всіх наступних місяців включно до грудня 2020 року (розпочався 21.01.2021 та мав би завершитись 21.01.2024) припадало на період, коли діяло продовження строків. Отже, строк позовної давності за зобов`язаннями, що виникли з листопада 2018 року по грудень 2020 року включно завершився 29.01.2024.
Разом з тим, перебіг строків позовної давності за зобов`язанням за січень 2021 року (початок перебігу строку позовної давності розпочався 21.02.2021) був зупинений з 30.01.2024 по 03.09.2025 та продовжився з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Так, по зобов`язаннях за січень 2021 року з дати початку перебігу строку позовної давності - 21.02.2021 до дати зупинення строків - 30.01.2024 минуло 2 роки 11 місяців та 9 днів. На дату поновлення перебігу строку позовної давності - 04.09.2025 до завершення строку позовної давності по зобов`язаннях за січень 2021 року залишився 21 день. Відтак строк позовної давності по зобов`язаннях за січень 2021 року сплив 25.09.2025.
Разом з тим, як вбачається з відмітки канцелярії Господарського суду міста Києва на позовній заяві, позивач подав позов 01.12.2025.
Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, нарахованих за період з листопада 2018 року до січня 2021 року (включно), заявлені поза межами строків позовної давності.
Також, позивачем пропущено строк позовної давності і щодо вимог про стягнення заборгованості зі сплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії за період березень, червень, вересень, грудень 2020 року.
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Таким чином, позовна давність щодо вимог про стягнення з відповідача акцесорних зобов`язань (інфляційних втрат та трьох процентів річних), нарахованих на заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення за розрахунковий період листопад 2018 року - січень 2021 року також сплила.
При цьому, як вірно зазначено місцевим господарським судом, оскільки Закон України від 14.05.2025 №4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" оприлюднено 03.06.2025 і, відповідно до пункту 2, останній набрав чинності 04.09.2025, у позивача було більш ніж достатньо часу для звернення з позовом до суду до дати набрання цим законом чинності. Отже, причини поважності пропуску вказаного строку відсутні.
Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
З огляду на наведене, правомірними є висновки суду першої інстанції, що оскільки позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 17 864,20 грн за період з листопада 2018 року до січня 2021 року включно, а також щодо вимог про стягнення заборгованості зі сплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33,12 грн за період березень, червень, вересень та грудень 2020 року, такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, так само як і не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 330,48 грн та трьох процентів річних у розмірі 3 146,98 грн нарахованих на заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення за розрахунковий період листопад 2018 року - січень 2021 року.
При цьому, суд вважає безпідставними посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.10.2025 у справі №916/2527/21(916/1320/24) та 01.12.2025 у справі №906/1674/23, оскільки такі висновки не можуть бути релевантними до правовідносин сторін у справі. Так, у справі №906/1674/23 позов подано у грудні 2023 року, тобто під час продовження строку позовної давності, а у справі №916/2527/21(916/1320/24) - в березні 2024 року, під час зупинення перебігу позовної давності. Натомість, у справі, що переглядається, позов подано 01.12.2025 - після відновлення перебігу позовної давності.
Також, за доводами скаржника, судом першої інстанції не взято до уваги клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи, подане 06.01.2026. У вказаному клопотанні позивач повідомив суд першої інстанції про отримання від відповідача листа від 05.01.2026 №05/01-02 про укладання мирових угод по 21 справі, що розглядаються Господарським судом міста Києва, у тому числі у справі №910/14920/25. У листі відповідач просив укласти мирові угоди по заборгованості у 21 справі зі сплатою боргу рівними частинами протягом 12 місяців. Тобто, відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання свого боргу у повному обсязі, та відповідно до законодавства перебіг строку позовної давності перервався, відповідно до приписів статті 264 ЦК України і може закінчитися 06.01.2029.
Поряд з цим, колегія суддів вважає вказаний аргумент позивача необґрунтованим з огляду на наступне.
За приписами статті 264 ГПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Суд зазначає, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків за спірним договором, який підтверджує наявність заборгованості на суму, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Зі змісту листа від 05.01.2026 №05/01-02 вбачається, що відповідач звертався до позивача з пропозицією розглянути можливість укладення мирової угоди, а не з визнанням позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Отже, той факт, що сторонами не було укладено мирову угоду, свідчить про те, що сторони не дійшли згоди в можливих взаємних поступках, а відтак відповідач не визнав позовних вимог, а спір між сторонами не був врегульований.
До того ж, визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.
Як було зазначено вище, строк позовної давності за зобов`язаннями, що виникли з листопада 2018 року по грудень 2020 року включно, завершився 29.01.2024. Перебіг строків позовної давності за зобов`язанням за січень 2021 року був зупинений з 30.01.2024 по 03.09.2025 та відновився з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Відповідно, строк позовної давності по зобов`язанню за січень 2021 року сплив 25.09.2025.
Таким чином, станом на дату направлення листа від 05.01.2026 №05/01-02 з пропозицією розглянути можливість укладення мирової угоди строки позовної давності по зобов`язаннях за період з листопада 2018 року до січня 2021 року включно вже минули. Відтак переривання строку позовної давності, відповідно до статті 264 ЦК України, вже неможливе за будь-яких умов.
З урахуванням усього вищезазначеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог КП "Київтеплоенерго".
Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/14920/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга КП "Київтеплоенерго" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на КП "Київтеплоенерго".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/14920/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/14920/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".
4. Матеріали справи №910/14920/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран