Дата документу 09.06.2026
Справа № 334/2558/26
Провадження № 2/334/2476/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Філіпової І. М.,
за участю секретаря Мандик М. О., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 , 
третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про встановлення факту перебування малолітніх дітей на утриманні, 
ВСТАНОВИВ:
19.03.2026 року ОСОБА_1 звернуся з позовом до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить встановити факт перебування на утриманні позивача неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 10.08.2024 року.
Вони проживають однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Факт спільного проживання підтверджується довідкою №02-25/17 від 28.01.2026 року про фактичне місце проживання осіб та витягом з реєстру територіальної громади. Разом з ними проживають та перебувають на утриманні заявника троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (падчерка); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (пасинок); ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (спільна рідна донька). 
З моменту укладення шлюбу у серпні 2024 року та початку спільного проживання позивач взяв на себе повний обов`язок щодо утримання всіх трьох дітей. Біологічний батько дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 – відповідач ОСОБА_4 – не бере належної участі у їх матеріальному забезпеченні, з 2023 року проживає за межами України (Іспанія), аліменти на утримання дітей не сплачує, матеріальної допомоги не надає. Згідно довідок ОК 5,7 останній не отримує дохід. Фактично всі троє дітей повністю перебувають на утриманні позивача, який забезпечує їх харчуванням, одягом, взуттям, ліками, іграшками, створює належні побутові умови, забезпечує їх навчання та розвиток. Мати дітей перебуває у відпустці по догляду за дитиною - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та не має достатнього доходу для утримання самостійно трьох дітей. 
Бабуся та дідусь з боку матері дітей не можуть утримувати своїх онуків, оскільки бабуся – ОСОБА_10 є пенсіонером по інвалідності, а тому вона знаходиться на утриманні свого чоловіка (дідуся), який проходить службу у Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». 
З вказаних обставин у позивача як у вітчима виник обов`язок утримувати неповнолітніх дітей його дружини від першого шлюбу. 
У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23 вказано, що особа, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, має право на участь у вихованні її дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, мати, батько зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть виникати не лише між кровними родичами, а й між іншими особами у випадках, встановлених Сімейним кодексом. 
Частина 3 ст. 256 Сімейного кодексу України передбачає, що особа, яка проживає однією сім`єю з дитиною, але не перебуває з нею у шлюбі і не є її батьком або матір`ю, має право на участь у вихованні цієї дитини. При цьому, як свідчить судова практика, фактичне утримання дітей особою, яка не є їх біологічним батьком, але перебуває у шлюбі з їх матір`ю та проживає з ними однією сім`єю, створює юридично значимі обставини, які підлягають встановленню судом. 
Верховний Суд у численних постановах (зокрема, у справах про звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами) вказував, що факт утримання трьох і більше неповнолітніх дітей є юридично значимою обставиною, яка має бути встановлена судом за наявності спору про право або у випадку, коли встановлення такого факту впливає на права інших осіб.
Мета встановлення факту утримання дітей для позивача полягає у реалізації його права на звільнення з військової служби відповідно до абз. 4 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де визначено право на звільнення від військової служби чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. 
Позивач звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби з вказаної вище підстави, однак отримав письмову відмову, оскільки він не записаний у свідоцтві про народження як батько. Враховуючи, що біологічний батько двох дітей (відповідач ОСОБА_4 ) не бере участі у їх утриманні, не надає матеріальної допомоги, проживає за межами України, інші особи, як можуть утримувати дітей відсутні, а позивач фактично виконує всі обов`язки щодо забезпечення матеріальних потреб трьох неповнолітніх дітей, факт перебування цих дітей на утриманні позивача підлягає встановленню судом у позовному провадженні. 
Представник позивача адвокат Кравченко Я. І. позов підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач мешкає за межами території України, доходів не отримує. Метою встановлення факту є подальше звільнення позивача з військової служби.
Позивач позов підтримав, пояснив що повністю утримує трьох дітей. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, 13.04.2026 року від ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» надійшла заява про визнання позову. Відповідач вказує, що з 2023 року він перебуває в Іспанії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання, виховання та матеріальне забезпечення дітей здійснює ОСОБА_1 . 
Третя особа ОСОБА_3 пояснила, що колишній чоловік перебуває поза межами території України, дітям не допомагає, у вихованні участі не приймає. У 2023 році відповідач виїхав за кордон скориставшись відстрочкою, оскільки вона проходила військову службу. Наразі вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Її батьки утримувати не можуть, оскільки у матері мізерна пенсія, її утримує батько, який також є військовим. Матір відповідача онуками не цікавить, мешкає у м. Києві, інколи телефонує. 
Представник відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 26.05.2026 року подав заяву, що просить розглянути справу за його відсутності.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомленні належним, причини неявки суду не повідомили. 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, позивача та третьої особи, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 10.08.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_11 уклали шлюбу, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ». 
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження. 
Згідно копії посвідчення НОМЕР_3 від 25.08.2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей. 
Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 29.01.2026 року, здійсненого спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкають: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 . Дітям створені належні умови для проживання та навчання. 
Згідно витягу з реєстру територіальної громади Запорізької міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно копії довідок про фактичне місце проживання, за підписом голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до копії відповіді командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з військової служби на підставі п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підпункту «г» - через сімейні обставини або з інших причин перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. 
Також, позивачем надано довідки форми ОК-5 з Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . 
Інші докази, суд визнає неналежними. 
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, з яких двоє дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є його падчеркою та пасинком, мають рідного батька ОСОБА_4 .
Метою встановлення факту позивач визначив можливість звільнення його від військової служби у разі перебування на його утриманні трьох і більше дітей відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження утримання дитини вітчимом необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав батька обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24), від 06 листопада 2024 року в справі № 468/1025/23 (провадження № 61-14070св23).
В обґрунтування своїх доводів про те, що ОСОБА_4 , як біологічний батько, не бере участі у вихованні та утриманні дітей, фактично ухилився від виконання батьківських обов`язків, ОСОБА_1 вказує, що відповідач мешкає в Іспанії, немає доходів в Україні (довідка ПФУ), матеріально не допомагає. Вказані обставини підтвердив відповідач, який подав заяву про визнання позову.
Проте, за таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову. 
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають батька, ОСОБА_4 , який не позбавлений батьківських прав щодо них. 
ОСОБА_3 у судовому порядку питання стягнення аліментів з ОСОБА_4 не вирішувала, тобто питання утримання дітей вирішено за домовленістю між батьками.
Крім того, положення ст. 268 СК України вказують, що обов`язок вітчима утримувати пасинка чи падчірку виникає у разі наявності однієї з обставин: 
1)якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, 
2) ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. 
Неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають батька та матір, дідуся та бабусю по материнській лінії, бабусю по батьковій лінії, крім того відсутні беззаперечні докази того, що батько дітей з поважних причин не може надавати їм належного утримання, оскільки матір дітей не зверталася з позовом про стягнення з нього аліментів, відсутні підстави вважати що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. 
Сам по собі факт виїзду відповідача за кордон на постійне місце проживання не доводить, що він з поважних причин не може утримувати своїх дітей. 
Факт перебування на утриманні позивача малолітньої ОСОБА_7 не потребує додаткового підтвердження, оскільки цей обов`язок встановлений законом. 
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81,141, 258-259, 263-265 ЦПК України, 
ВИРІШИВ:
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про встановлення факту перебування малолітніх дітей на утриманні - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя. 
Проголошення рішення суду 09.06.2026 року. 
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 
Відповідач – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ;
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Третя особа: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_5 ;
Третя особа: військова частина НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_6 ;
Третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, код ЄДРПОУ 37573712, адреса: м. Запоріжжя, бул. Будівельників, буд. 19.
Суддя: Філіпова І. М.