ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року
м. Київ

справа № 399/660/24
провадження № 61-13088св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Деріївський ліцей Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2025 року у складі судді Шульженко В. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 вересня 2025 року в складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А.,

Історія справи
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Деріївського ліцею Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області (далі - Деріївський ліцей) про скасування наказу про звільнення у зв`язку зі скороченням штату та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказала, що:
з 18 серпня 1992 року вона працювала вчителем в Деріївській середній школі Онуфріївського району Кіровоградської області, яка на даний час є Деріївським ліцеєм;
з 05 січня 2015 року згідно з записом № 9 у трудовій книжці призначена на посаду «Вчителя світової літератури»;
за наказом № 33-к від 29 серпня 2024 року її було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 31 серпня 2024 року;
вважала, що зазначений наказ прийнято з порушенням трудового законодавства, він підлягає скасуванню, а вона поновленню на роботі;
винесенню наказу про звільнення передувало прийняття наказу по закладу від 31 травня 2024 року № 26-К «Про скорочення штату педагогічних працівників», відповідно до якого для забезпечення працюючих педагогічних працівників ставкою тижневого навантаження у кількості 18 годин, відповідно до штатного розпису з 01 вересня 2024 року скорочено посаду вчителя зарубіжної літератури;
31 травня 2024 року директор ОСОБА_3 у присутності завідувача учбової частини ОСОБА_4 усно попередила позивачку про скорочення штату та повідомила, що іншої роботи в школі немає;
вважає, що оскільки години викладання предметів із зарубіжної літератури та мистецтва, які викладала вона залишилися, а тому фактичної зміни у кількості предметів викладання в 2023-2024 та в 2024-2025 роках не відбулося;
порушення частини 2 статті 40 КЗпП України підтверджується також актом відмови від підпису від 30 серпня 2024 року, в якому зазначено наявність вакансії заступника з НВР на 0,5 ставки та 0,25 ставки педагога-організатора. Зазначене суперечить інформації зазначеній у попередженні від 31 травня 2024 року;
відповідачем не наведено підстав для звільнення саме ОСОБА_1 , яка має тривалий безперервний стаж роботи у школі, що складає понад тридцять років і є найбільшим з усього штату працівників учбового закладу. Також не враховано, що вона є вчителем вищої категорії та має звання старший вчитель. Безпідставним є надання переваги залишенню на роботі інших працівників, а звільнення саме її, що є порушенням статті 42 КЗпП України, відповідно до якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці;
Кіровоградський обласний комітет Профспілки працівників освіти і науки України повідомив у листі від 23 вересня 2024 року, що станом на день звільнення - 31 серпня 2024 року та по даний час вона є членом Профспілки працівників освіти і науки України та перебуває на обліку в Первинній профспілковій організації Деріївського ліцею Профспілки працівників освіти і науки України, яка входить до мережі Онуфріївської територіальної організації Профспілки працівників освіти і науки України та Кіровоградської обласної організації Профспілки працівників освіти і науки України;
погодження її звільнення, як члена профспілки у зв`язку зі скороченням штату в порядку частини 1 статті 40 КЗпП України від Первинної профспілкової організації Деріївського ліцею, Онуфріївської територіальної організації, Кіровоградська обласної організації Профспілки працівників освіти і науки України - відсутнє;
з посиланням на статтю 43 Конституції України позивач вважала, що в відповідачем неправомірно та з порушенням встановленого порядку винесено наказ №33-К від 29 серпня 2024 року, яким звільнено її, вчителя зарубіжної літератури 31 серпня 2024 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, її порушене право на працю підлягає захисту шляхом поновлення її на роботі на попередній посаді.

Позивач просила:
скасувати наказ № 33-К від 29 серпня 2024 року директора Деріївського ліцею про звільнення ОСОБА_1 , вчителя зарубіжної літератури 31 серпня 2024 року у зв`язку зі скороченням штату (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України);
поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя зарубіжної літератури Деріївського ліцею;
стягнути з Деріївського ліцею на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2024 року до дня поновлення на роботі. 

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2025 року, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 вересня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції виходив з того, що:
відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. З відповіді Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України від 23 вересня 2024 року № 03/87 судом встановлено, що ОСОБА_1 не входить до складу профспілкових органів Профспілки працівників освіти і науки України. Отже, в період воєнного стану обов`язку застосовувати статтю 43 КЗпП України у відповідача не було;
стороною відповідача не заперечується, що фактичної зміни у кількості предметів викладання в 2024-2025 роках не відбулося, проте відбулося унормування педагогічного навантаження відповідно до мінімальних норм та кількості класів, що сформувалися. Що, в свою чергу, підтверджено тарифікаційним списком учителів та інших працівників Деріївського ліцею на 01 вересня 2024 року, з якого видно, що з 1-4 класи є лише три класи, з 5-9 класи є лише чотири класи, з 10-11 класи є лише один клас; у вчителів, зокрема, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 наступне навантаження, відповідно - 21, 18,5, 18;
матеріалами справи повністю доводиться той факт, що позивачу пропонувалося зайняти можливі посади та працювати далі в ліцеї, проте остання відмовилася, і така відмова належним чином зафіксована. При цьому, запропоновані посади, що відповідають її професії та яку працівник міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду. Більше того, в судовому засіданні встановлено, що запропоновані посади позивач за її згоди могла зайняти і станом на дату розгляду справи;
матеріали справи містять належне обґрунтування директором ліцею необхідності скорочення саме посади вчителя зарубіжної літератури, яку обіймала позивач та не містять доказів того, що позивач у справі не заперечувала працювати на менший обсяг педагогічного навантаження, а саме на 9 год, не підтвердили таких обставин і свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . З приводу показань свідка ОСОБА_6 , в частині показань, що позивач не претендувала на повні години, про що позивач неодноразово казала свідкові, була при цьому і ОСОБА_9 , яка чула це її бажання, та з приводу показань свідка ОСОБА_9 , в частині, що свідок чула, що позивач згодна була працювати на 9 год, чула це, оскільки живуть в одному селі, суд звернув увагу на їх суперечливість. Так, за показаннями свідка ОСОБА_6 позивач висловлювала таке бажання у її присутності та ОСОБА_9 , при цьому остання таких показань суду не надавала, зазначивши, що чула, що позивач згодна була працювати на 9 годин, чула це, оскільки живуть в одному селі, тобто безпосереднім свідком таких тверджень свідок ОСОБА_9 не була. А тому, в наведеній частині показань вказаних свідків, суд ставиться до них критично;
суд критично поставився до тверджень позивача про те, що вона не знала, що для роботи зі зменшенням норми необхідно подати письмову згоду, оскільки така форма згоди визначена частиною 5 статті 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту». В ході судового розгляду суд не встановив жодних існуючих перешкод у позивача щодо подання такої письмової згоди, чи то оголошення її для початку в усній формі уповноваженій на це особі, а саме директору ліцею. Твердження позивача про те, що вона згодна була працювати менше встановленої норми навчальних годин, а саме 9 годин, і про це вона говорила директору школи у їх виключній присутності, суд не бере до уваги, оскільки такі обставини не підтверджені позивачем жодними належними доказами та повідомлені нею лише в судовому засіданні. В свою чергу директор ліцею в судовому засіданні заперечила існування такої обставини та повідомила, що робота позивача на 9 педагогічних годин на тиждень не дала б необхідних результатів, оскільки потреба у годинах для інших вчителів все одно б залишалася;
суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить у даному випадку директору ліцею, а суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення;
судом з`ясовано, що мало місце скорочення штату працівників - посади вчителя, директором ліцею додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, працівник відмовився від зайняття запропонованих посад, переважного права на залишення на роботі у позивача не було та працівник попереджався за два місяці про наступне вивільнення. Отже, судом встановлено наявність підстав для звільнення позивача у зв`язку із скороченням штату вчителів, яка обумовлена необхідністю унормування педагогічного навантаження вчителів та директором ліцею дотримано процедуру скорочення штату та звільнення працівника. Підстави для скасування оспорюваного наказу відсутні, оскільки останній видано у відповідності до норм чинного законодавства з дотриманням відповідної процедури звільнення;
з огляду на вищезазначене, суд доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість основної позовної вимоги про скасування наказу, у задоволенні якої слід відмовити. Оскільки інші позовні вимоги є похідними та взаємопов`язаними із основною позовною вимогою, то у їх задоволенні також слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що:
на час скорочення позивачки в учбовому закладі не існувало аналогічної посади і працівника, з яким можна було порівняти ОСОБА_1 на критерії переважного права залишення на роботі. Проте, фактичних змін у кількості предметів за навчальною програмою не змінилося, предмет зарубіжної літератури продовжується викладатися у ліцеї, як того вимагає освітня програма в закладах середньої освіти. Встановлено, що предмет зарубіжної літератури входить до гуманітарних наук, яку за своїм фахом можуть викладати вчителі спеціальності - філологія, а тому предмет зарубіжної літератури викладає інший вчитель, який є філологом;
суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури та перевіряє (з?ясовує) наявність підстав для звільнення;
оскільки позивач у справі не входить до складу профспілкових органів Профспілки працівників освіти і науки України, а є лише членом Профспілки працівників освіти і науки України, перебуває на обліку в Первинній профспілковій організації Деріївського ліцею Профспілки працівників освіти і науки України, яка входе до мережі Онуфріївської територіальної організації Профспілки працівників освіти і науки України та Кіровоградської обласної організації Профспілки працівників освіти і науки України, в Україні з 24 лютого 2022 року діє воєнний стан, відповідно обов`язку застосовувати статтю 43 КЗпП України у відповідача не було;
суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції;
з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, через представника ОСОБА_2 , в якій просила скасувати рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 вересня 2025 року, прийняти нове рішення, яким: скасувати наказ № 33-К від 29 серпня 2024 року директора Деріївського ліцею про звільнення ОСОБА_1 , вчителя зарубіжної літератури 31 серпня 2024 року у зв`язку зі скороченням штату (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України); поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя зарубіжної літератури Деріївського ліцею; стягнути з Деріївського ліцею на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2024 року до дня поновлення на роботі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
висновок суду першої інстанції є незаконним та не ґрунтується на належних доказах у справі;
суд першої інстанції безпідставно погодився про дотримання відповідачем положень статті 42 КЗпП України, вказавши, що проведений порівняльний аналіз з наведенням даних свідчить про відсутність переважного права позивачки перед іншими на залишення на роботі. А також відповідачем не виконано в повній мірі покладеного на нього статтею 49-2 КЗпП України обов`язку при вивільненні працівника за пунктом 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу запропонувати йому всі наявні вакантні посади, які той може обіймати;
суди не звернули уваги на надлишкові години директора та її заступника по дисциплінам, викладати які можуть інші вчителі, у тому числі і позивачка. Специфіка викладання у школі є взаємозамінність. ОСОБА_1 раніше викладала предмети не за спеціальністю, за відсутності вчителів. Станом на 2024 рік у школі відсутні 1, 7, 10, 11 класи. Так, вчитель початкових класів відповідно був забезпечений годинами за рахунок звільнення позивачки, тобто викладає її дисципліну. Отже,  ОСОБА_1 в порівнянні з іншими вчителями, що викладають зарубіжну літературу, має переважне право, у зв`язку з чим оспорюваний наказ про її звільнення підлягає скасуванню, а позивачка поновленню на роботі;
суд першої інстанції, продублювавши інформацію з процесуальних документів та письмових доказів в мотивувальній частині рішення не надав оцінки дотриманню відповідачем вимог частини 1 статті 42 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 , ототожнивши право установи на скасування посади згідно зі штатним розкладом зі звільненням працівника, що призвело до прийняття незаконного рішення;
суд апеляційної інстанції з однієї сторони вказує, що порівнювати переважне право на залишення на роботі немає з ким, відкидаючи тим самим доводи позивача про недотримання відповідачем частини 1 статті 42 КЗпП України і тут же вказується, що роботу позивача будуть виконувати інші працівники відповідача, вчителі по спеціальності - філологія. Отже, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 161/7196/19 від 22 вересня 2020 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 399/660/24 та витребувано справу із суду першої інстанції.

У листопаді 2025 року матеріали справи № 399/660/24 надійшли до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, а саме: суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини 

Суди встановили, що:
згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 18 серпня 1992 року переведена на посаду вчителя російської мови і літератури Дереївської СШ Онуфріївського району Кіровоградської області, 16 грудня 2014 року звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, стаття 38 КЗпП України, 05 січня 2015 року призначена на посаду вчителя світової літератури;
Заклад загальної середньої освіти «Деріївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області перейменовано в - Деріївський ліцей;
відповідно до наказу начальника відділу освіти Онуфріївської селищної ради від 29 травня 2024 року №126-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Деріївського ліцею Онуфріївської селищної ради на 2024 рік» внесено зміни до штатного розпису Деріївського ліцею з 01 вересня 2024 року в частині зменшення кількості штатних посад, а саме кількість штатних посад вчителів змінено із цифри 15,8 на 14,8. Погоджено та введено в дію штатний розпис зі змінами Деріївського ліцею з 01 вересня 2024 року;
з копії наказу Деріївського ліцею від 29 травня 2024 року № 24-К «Про внесення змін до штатного розпису Деріївського ліцею» на 2024 рік вбачається, що відповідно до наказу начальника відділу освіти Онуфріївської селищної ради від 29 травня 2024 року № 126-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Деріївського ліцею» директором ліцею наказано внести зміни до штатного розпису Деріївського ліцею з 01 вересня 2024 року та введено його в дію з 01 вересня 2024 року;
з наказу від 31 травня 2024 року № 26-к «Про скорочення штату педагогічних працівників» вбачається, що відповідно до наказу по закладу від 29 травня 2024 року № 24-К «Про внесення змін до штатного розпису Деріївського ліцею на 2024 рік» та для забезпечення працюючих педагогічних працівників ставкою тижневого навантаження у кількості 18 годин, відповідно до штатного розпису, директором ліцею ОСОБА_12 наказано з 01 вересня 2024 року скоротити посаду вчителя зарубіжної літератури та попередити вчителя зарубіжної літератури, посада якого підпадає вивільненню, про його звільнення (додаток 1), згідно з яким зазначено працівника, посада якого підлягає вивільненню - ОСОБА_1 , вчитель зарубіжної літератури Деріївського ліцею;
з попередження від 31 травня 2024 року вбачається, що вчителя зарубіжної літератури Деріївського ліцею ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням та на підставі наказу по закладу від 31 травня 2024 року № 26-К «Про скорочення штату педагогічних працівників», відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено про майбутнє вивільнення із займаної посади 31 серпня 2024 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП. Також повідомлено, що станом на 31 травня 2024 року в Деріївському ліцеї відсутня будь-яка інша вакантна посада або інша робота;
з копії акта про відмову від підпису на ознайомлення з наказом від 31 травня 2024 року № 26-К «Про скорочення штату педагогічних працівників та підтвердження отримання попередження від 31 травня 2024 року», складений та підписаний заступником директора з НВР ОСОБА_10 та вчителем початкових класів ОСОБА_8, вбачається, що 31 травня 2024 року о 12:20 директор Деріївського ліцею вручила ОСОБА_1 , що займає посаду вчителя зарубіжної літератури, попередження про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням на підставі наказу, а ОСОБА_1 відмовилася підписувати ознайомлення з наказом та попередження, відмову свою не мотивувала;
наказом від 29 серпня 2024 року № 33-К «Про звільнення ОСОБА_1 » у відповідності до наказу по закладу від 31 травня 2024 року № 26-К «Про скорочення штату педагогічних працівників» та у зв`язку з настанням звільнення вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 , відповідно до попередження від 31 травня 2024 року директором ліцею ОСОБА_3 звільнено ОСОБА_1 , вчителя зарубіжної літератури, 31 серпня 2024 року, у зв`язку зі скороченням штату (пункт 1 статті 40 КЗпП);
позивачці виплачені кошти, заборгованість відсутня;
запис про звільнення у трудовій книжці відсутній, оскільки у зв`язку з введеним воєнним станом у державі трудові книжки видані працівникам на руки під підпис;
з копії акту від 30 серпня 2024 року «Про відмову від підпису на ознайомлення з наказом від 29 серпня 2024 року № 33-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та підтвердження отримання повідомлення від 29 серпня 2024 року № 01-26/35/1 про нараховані суми, належні працівникові при звільненні», складений та підписаний заступником директора з НВР ОСОБА_10, вчителем початкових класів ОСОБА_8, ОСОБА_7, встановлено, що 30 серпня 2024 року о 09:15 у їх присутності директор Деріївського ліцею ознайомила ОСОБА_1 , що займає посаду вчителя зарубіжної літератури, з наказом по закладу від 29 серпня 2024 року № 33-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та запропонувала їй 0,5 ставки заступника з НВР та 0,25 ставки педагога-організатора. ОСОБА_1 відмовилася від запропонованих посад мотивувавши тим, що вона просто вчитель та відмовилася підписувати ознайомлення з наказом, відмову свою не мотивувала;
згідно з тарифікаційним списком учителів та інших працівників Деріївського ліцею станом на 01 вересня 2024 року, який погоджений начальником відділу освіти Онуфріївської селищної ради ОСОБА_11, уповноваженим представником педагогічної ради № 1 від 29 серпня 2024 року ОСОБА_7 та затверджений директором ОСОБА_12 05 вересня 2024 року;
на час скорочення позивачки в учбовому закладі не існувало аналогічної посади і працівника, з яким можна було порівняти ОСОБА_1 на критерії переважного права залишення на роботі. Проте, фактичних змін у кількості предметів за навчальною програмою не змінилося, предмет зарубіжної літератури продовжується викладатися у ліцеї, як того вимагає освітня програма в закладах середньої освіти;
предмет зарубіжної літератури входить до гуманітарних наук, яку за своїм фахом можуть викладати вчителі спеціальності - філологія, а тому предмет зарубіжної літератури викладає інший вчитель, який є філологом.

Позиція Верховного Суду

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частини друга, третя статті 40 КЗпП України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України).

У частині другій вказаної статті визначений перелік осіб, яким при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі, а в частині третій статті 42 КЗпП України передбачено, що перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Тлумачення статті 42 КЗпП України дає підстави для висновку, що переважне право на залишення на роботі при скороченні однорідних професій та посад визначається кваліфікацією і продуктивністю праці. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України, а також якщо це передбачено законодавством України.

У розумінні частин першої та другої статті 49-2 КЗпП України порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись роботодавцем на початку процедури скорочення, а якщо точніше, то перед попередженням конкретного працівника про наступне вивільнення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 761/25605/17 (провадження № 61-12187св19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2023 року у справі № 519/313/20 (провадження № 61-6605св22) зазначено, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник […] при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України. За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 452/2056/18 (провадження № 61-6712св20) зазначено, що: «У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватися документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України. Також для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом виготовлення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто ці обставини повинен з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2022 року у справі № 285/689/21 (провадження № 61-15801св21) зазначено, що «роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18 (провадження № 61-15809св19) Верховний Суд вказав, що процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець […] Доводи касаційної скарги про те, що суди неправильно встановили обставини справи та дійшли помилкового висновок щодо більш високої кваліфікації ОСОБА_2, колегія судів до уваги не бере, оскільки суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця. Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 367/3870/16-ц (провадження 61-38248св18)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 607/18097/19 (провадження № 61-3781св22) зазначено, що: «суд апеляційної інстанції для визначення продуктивності праці та надання у зв`язку з цим переваги ОСОБА_1 для залишення її на роботі взяв до уваги критерії, які не стосуються визначення саме продуктивності праці: значний трудовий досвід, виконання в різні періоди роботи значно ширшого кола обов`язків порівняно з ОСОБА_4 , а також наявність у неї статусу ветерана праці».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддівДругої судової палати Касаційного цивільного судувід 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню».

У справі, що переглядається:
звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що її звільнення було незаконним, оскільки не відбулося фактичної зміни у кількості предметів викладання, акт відмови від підпису від 30 серпня 2024 року містить суперечливу інформацію відносно наявності вільних вакансій відносно інформації, яка викладена в попередженні про звільнення від 31 травня 2024 року, порушено її переважне право на залишення на роботі, відповідач не звертався до профспілки з приводу дачі згоди на її звільнення; 
відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що при звільненні позивача за скороченням штату відповідач дотримався вимог закону, згода профспілки не потрібна на час воєнного стану, вільні посади були запропоновані, але позивач відмовилась від переведення, переважне право позивача на залишенні на роботі не було порушене;
під час розгляду справи суди встановили, що у відповідача мало місце скороченняпосади вчителя зарубіжної літератури, позивач була попереджена про наступне вивільнення за два місяці, позивачу були запропоновані вільні посади, від яких вона відмовилась, на час скорочення позивачки в учбовому закладі не існувало аналогічної посади і працівника, з яким можна було б її порівняти на критерії наявності переважного права на залишення на роботі, позивач не входить до складу профспілкових органів, а на час воєнного стану згода профспілки на звільнення члена профспілки не потрібна;
за таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що відповідачем не виконано в повній мірі покладеного на нього статтею 49-2 КЗпП України обов`язку при вивільненні працівника за пунктом 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу запропонувати всі наявні вакантні посади, оскільки позивач не обгрунтовує, в чому саме проявляється таке невиконання. Саме по собі посилання не невиконання такого обов`язку не свідчить про те, що суди порушили норми матеріального права чи допустили неповноту судового розгляду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції відповідно до статті 400ЦПК України.

В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди ухвалили судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права або з порушенням норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення ухвалені знеправильним застосуванням норм матеріального права або з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то підстав для здійснення нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко