ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 452/4463/25 пров. № А/857/5494/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Іщук Л.П. Обрізка І.М., 
секретаря судового засідання Хомича О.Р. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 січня 2026 року (головуючий суддя Казан І.С., м.Самбір) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, - 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Департамент патрульної поліції, в якому просив: 
визнати протиправною та скасувати постанову, винесену інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Ковальчук Христиною Миколаївною про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6163075 від 16.11.2025 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510грн; 
закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 січня 2026 року позовні вимоги задоволено повністю.
Скасовано постанову серії ЕНА №6163075 від 16.11.2025 року, винесену інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Ковальчук Христиною Миколаївною про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції оскаржив його в апеляційному порядку, просить таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що 16.11.2025 о 12:14 у м. Львові, по вулиці В. Великого, керуючи транспортним засобом SUZUKI GRAND VITARA д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - ПДР України).
Вчинене Позивачем порушення ПДР України стало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР України.
В результаті, на Позивача винесено постанову серії ЕНА № 6163075 від 16.11.2025 за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі - КУпАП ) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 ( п`ятсот десять) грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з Правилами дорожнього руху України, водій є безпосереднім учасником дорожнього руху, який зобов`язаний керувати транспортним засобом та беззастережно керуватися принципом «Чую — Бачу — Виконую». 
Відповідно до п. 8.7.3.е ПДР України, червоний сигнал світлофора забороняє рух у будь-якому напрямку, у тому числі під час повороту праворуч, за відсутності додаткової секції або зеленої стрілки.
У матеріалах справи відсутні будь-які дані про наявність дозволяючої додаткової секції світлофора. Отже, у позивача не було правових підстав для здійснення маневру.
Обов`язок водія полягає у виконанні вимоги сигналу світлофора, який він бачить перед собою. Суб`єктивні сумніви щодо правильності його монтажу не звільняють водія від відповідальності за ігнорування його сигналів та не можуть слугувати виправданням для порушення ПДР, оскільки пріоритетом є безпека дорожнього руху та передбачуваність дій усіх його учасників (Верховний Суд неодноразово в своїх рішеннях вказував на обов`язок водія дотримуватися вимог дорожніх знаків/сигналів, навіть якщо вони встановлені з порушенням стандартів (якщо вони видимі та зрозумілі), оскільки самовільне ігнорування засобів регулювання створює хаос на дорозі. У постановах ККС ВС підкреслюється, що кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ПДР. Це підтверджує те, що водій керується принципом «бачу сигнал — виконую дію», щоб його маневр був передба чуваним для інших).
Щодо «відсутності доказів», то апелянт вказує, що до відзиву на позовну заяву відповідачем були долучені відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції та з автомобільного реєстратора, які є безперервними та зафіксовані в порядку, визначеному Інструкцією МВС № 1026 від 18.12.2018. На даних відеозаписах чітко видно:
• Факт проїзду на заборонений сигнал світлофора автомобіля SUZUKI GRAND VITARA.
• Безперервне слідування патрульних за автомобілем з моменту вчинення порушення до повної зупинки.
Таким чином, наявні відеоматеріали повністю підтверджують факт правопорушення, а висновки суду суперечать змісту наданих доказів.
Вважаємо, що висновок суду першої інстанції про те, що встановити вину ОСОБА_1 «лише за відеозйомкою та постановою про накладення адміністративного стягнення неможливо», є юридично необґрунтованим, таким, що суперечить чинному законодавству та фактичним обставинам справи.
У матеріалах справи наявний відеозапис, на якому чітко, однозначно та безсумнівно зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме - проїзд транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на заборонений (червоний) сигнал світлофора. Вказаний відеозапис дозволяє:
• ідентифікувати транспортний засіб;
• встановити напрямок руху водія;
• зафіксувати сигнал світлофора на момент проїзду;
• підтвердити сам факт порушення вимог п. 8.7.3.е ПДР України.
Таким чином, подія та склад адміністративного правопорушення підтверджені належним і допустимим доказом, передбаченим ст. 251 КУпАП.
Посилання суду на відсутність «інших доказів» є формальним та відірваним від правової реальності, оскільки чинне законодавство не встановлює обов`язку підтверджувати очевидне правопорушення множинністю доказів, якщо воно чітко зафіксоване технічним засобом.
Щодо відсутності зазначення технічного засобу, яким здійснено фото та відеозапис», то за приписами пункту 5 розділу IV Інструкції №1395 "Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі , постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, такі відомості зазначаються тільки у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580- VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону №580-УІІІ надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
До матеріалів справи було долучено відеозаписи з нагрудного та автомобільного відеореєстраторів працівників поліції. На даних відеозаписах було зафіксовано момент вчинення адміністративного правопорушення, відеозаписи відображають відомості про вчинення правопорушення і містять процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2025 року інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Ковальчук Христиною Миколаївною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6163075 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн.
Із оскаржуваної постанови вбачається, що 16.11.2025 року о 12:14:11 у м. Львів вул. Володимира Великого ОСОБА_1 керуючи ТЗ проїхав перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е. ПДР – порушення проїзду на заборонний сигнал, або миготливий, або два червоних миг, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КупАП.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами, далі – Правила).
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 8.7.3 «е» ПДР України передбачено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп- лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів (пункт 8.10 ПДР України).
Адміністративним правопорушенням, - згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП визнається порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Позивач ОСОБА_1 заперечує факт, що викладений у постанові інспектора поліції про порушення правил дорожнього руху, посилаючись на те, що він керуючи транспортним засобом при виїзді з прилеглої території, повертаючи праворуч, пропускав транспортні засоби головної дороги, зупиняючись на другорядній дорозі та чекаючи, поки транспортні засоби на головній вулиці зупиняться на стоп-лінії перед світлофором, а також пропускав пішоходів, які знаходилися на переході. Позивач керувався вимогами пунктів 8.10, 16.8 та 16.2 ПДР України, дотримався правил проїзду перехрестя та сигналів світлофора, не створював перешкод для інших учасників дорожнього руху та не порушив вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП.
При цьому суд першої інстанції невірно вказав, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію про фіксацію цього правопорушення.
Так, відповідно, у п. 7 спірної постанови відсутні запис про те, що дадається до постанови. 
Приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапису у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Згідно правовій позиції ВС, викладеній у Постанові від 26.04.2018 у справі №338/855/17 зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно з п. 8.5 ПДР України Дорожня розмітка застосовується відповідно до ПДР і повинна відповідати вимогам національного стандарту, дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. Згідно з п. 8.21 Дорожні знаки застосовуються відповідно до ПДР і повинні відповідати вимогам національного стандарту, дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена. Згідно з п. 8.34 ДСТУ 4092-2002 «Світлофори дорожні» світлофори встановлюють перед перехрестям, на території перехрестя, та за перехрестям у відповідних місцях. На території перехрестя можливі розміщення ліворуч (або праворуч) на розділовій смузі, напрямному острівці чи острівці безпеки, причому перевага у встановлені світлофора надається його встановленню перед перехрестям (Таблиця 10) і якщо це праворуч, то він має бути встановлений праворуч від проїзної частини (підпункт а), над проїзною частиною (підпункт б). Світлофори, встановлені на перехресті переважно є дублівними, або ж якщо вони є основними, то пріоритет у встановленні перед перехрестям завжди переважає.
Правилами дорожнього руху України перехрестя визначається так: «перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території».
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що з наявних у справі відеозаписів, які надані відповідачем, вбачається рух транспортного засобу SUZUKI GRAND VITARA, зупинку вказаного ТЗ працівниками патрульної поліції, однак у вказаних відеоматеріалах не зафіксовано самого факту проїзду перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора, а позивач вказану обставину заперечував. 
Таким чином докази того, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту п. п. 8.7.3.е. ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відсутні. Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відсутність у матеріалах справи доказу, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду України від 23.10.2019 у справі №357/10134/17). Також, факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (постанова ВС від 15.03.2019 №686/11314/17).
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).
Відтак, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що дії поліцейського під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача не відповідають вимогам ст. 245, 280 КУпАП, а відтак є незаконними; оскаржувана постанова відповідачем прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому суд відповідно до вимог п. 1 ст. 247, ст. 293 КУпАП правильно скасував спірну постанову і закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення. .
З урахуванням вказаного, колегія судді вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального прав, тому таке слід залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги – відмовити. 
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 січня 2025 року у справі №452/4463/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко