БІЛОГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД  ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ вул. Шевченка, 42, смт Білогір`я, Шепетівський район, Хмельницька область, 30200 тел./факс (03841) 2-14-44, тел. 2-03-97, е-mail: inbox@bg.km.court.gov.ua,  web:https://bg.km.court.gov.ua/sud2201/, код ЄДРПОУ 02886947	

Справа № 685/253/26

Провадження № 2-а/669/7/26 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області 
в складі: головуючого – судді Вишневського В.О.,
з участю: секретаря судового засідання Юрчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Білогір`я в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
04 березня 2026 року ОСОБА_1 , який є головою правління СГВК «Олійники», отримав постанову № 1942 від 27 січня 2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ), підполковником ОСОБА_2 , відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 34000 грн.
У зазначеній постанові вказано, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 19 від 27 січня 2026 року встановлено, що 21 січня 2026 року у приміщенні восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , посадова особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як голова правління СГВК «Олійники», не виконав розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 8/5503 від 16 грудня 2025 року щодо виклику та забезпечення прибуття працівника ОСОБА_3 до зазначеного органу на 09 год 00 хв 19 грудня 2025 року.
Зокрема, як зазначено у постанові, ОСОБА_1 не видав розпорядчого документа про оповіщення, не надав доказів вручення повістки працівнику, а також не повідомив про результати виконання розпорядження, чим, на думку органу, порушив вимоги законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
ОСОБА_1 із зазначеною постановою не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що при її винесенні не було повно та всебічно з`ясовано обставини справи, а також допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 23 квітня 2026 року подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. 
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без участі їх представника, крім того 21 квітня 2026 року подав відзив, в якому зазначив, підстави для відмови в задоволенні позову. 
У відзиві на позов, відповідач зазначив, що 16 грудня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено керівнику СГВК «Олійники» розпорядження № 8/5503 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників (зокрема, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) про необхідність прибуття до ТЦК та СП та обов`язку повідомити про результати до 19 грудня 2025 року. У встановлений строк зазначені особи не з`явилися, а відповідь на розпорядження надана не була; доказів її направлення позивач не надав.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 34 Порядку № 1487 від 30 грудня 2022 року та п. 13 Порядку № 560 від 16 травня 2024 року керівники підприємств зобов`язані організувати оповіщення військовозобов`язаних, забезпечити вручення повісток під підпис та у триденний строк письмово повідомити ТЦК та СП про результати.
Пунктом 41 Порядку № 560 визначено вичерпний перелік доказів належного оповіщення (підпис про отримання, відеофіксація, підтвердження поштового вручення тощо). Жодного з таких доказів позивач не надав, що свідчить про неналежне виконання обов`язку щодо оповіщення.
21 січня 2026 року щодо позивача складено протокол про адміністративне правопорушення № 19, а постановою № 1942 від 27 січня 2026 року його притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Факт правопорушення підтверджується розпорядженням, протоколом та постановою.
Наданий позивачем лист не містить доказів його направлення чи отримання відповідачем, а також підтверджує не оповіщення окремих осіб, що додатково свідчить про невиконання розпорядження.
Крім того, позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак не скористався можливістю надати докази відсутності своєї вини або вжити заходів для належного оповіщення.
З огляду на викладене, представник відповідача вказав, що підстав для задоволення позову немає.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Із змісту оскаржуваної постанови від 27 січня 2026 року № 1942 встановлено, що посадова особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , голова правління СГВК «Олійники», не виконав розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 8/5503 від 16 грудня 2025 року про виклик та забезпечення прибуття працівника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 09 год 00 хв 19 грудня 2025 року, не видав наказ про оповіщення, не надав доказів вручення повістки працівнику ОСОБА_3 , не повідомив про результати розпорядження, чим порушив норми абз. 7 ч. 1 ст. 21 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» абз. 5 п. 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року "Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" абзаци 2, 3, 6 пункту 13 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16 травня 2024 року, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду.
В резолютивній частині постанови зазначено про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 34000 грн.
Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що розпорядженням № 8/5503 від 16 грудня 2025 року, підписаним т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , на СГВК « ІНФОРМАЦІЯ_8 » покладено обов`язок щодо оповіщення військовозобов`язаних, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а також забезпечення їх прибуття до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Факт отримання вказаного розпорядження 16 грудня 2025 року підтверджується наявною у матеріалах справи копією розпорядження з підписом про його отримання.
На виконання зазначеного розпорядження 17 грудня 2025 року СГВК «Олійники» надано письмову відповідь (вих. № 13), у якій повідомлено про результати вжитих заходів та причини неможливості оповіщення окремих військовозобов`язаних.
Так, щодо ОСОБА_6 у вказаній відповіді зазначено, що він не перебуває у трудових відносинах із СГВК «Олійники» з 19 листопада 2025 року, що підтверджується протоколом № 17 засідання правління кооперативу від 19 листопада 2025 року, яким прийнято рішення про його звільнення за згодою сторін. За таких обставин, обов`язок щодо оповіщення вказаної особи не поширювався на позивача, оскільки відповідно до вимог законодавства та Порядку організації та ведення військового обліку такий обов`язок покладається на керівника підприємства, з яким особа перебуває у трудових відносинах.
Що стосується ОСОБА_3 , то у відповіді на розпорядження прямо зазначено про неможливість його оповіщення у зв`язку з перебуванням на лікарняному з 28 жовтня 2025 року. Вказані обставини підтверджуються листками тимчасової непрацездатності, наявними у матеріалах справи, які свідчать про безперервний (з незначними перервами) період його лікування з 28 жовтня 2025 року по 10 лютого 2026 року.
Крім того, судом встановлено, що після отримання розпорядження 16 грудня 2025 року, 17 грудня 2025 року відбулося засідання правління СГВК «Олійники» (протокол № 21), на якому розглянуто питання щодо його виконання та прийнято відповідні організаційні рішення, спрямовані на забезпечення оповіщення військовозобов`язаних працівників.
Таким чином, надані позивачем докази в їх сукупності свідчать про те, що останній не був пасивним суб`єктом правовідносин, а вжив передбачених законом та розпорядженням заходів, спрямованих на його виконання, зокрема організував розгляд питання на рівні правління кооперативу та належним чином проінформував ІНФОРМАЦІЯ_3 про об`єктивні обставини, які унеможливлювали виконання розпорядження в повному обсязі.
Відповідно до абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій забезпечують ведення військового обліку та сприяють виконанню військового обов`язку. Водночас, згідно з абзацом шостим частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підприємства зобов`язані сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки у їх діяльності.
Із системного аналізу наведених норм убачається, що обов`язок керівника підприємства полягає у вжитті залежних від нього заходів щодо виконання розпоряджень РТЦК та СП, однак такий обов`язок не є абсолютним і не може тлумачитися як покладення на нього відповідальності за обставини, що об`єктивно не залежать від його волі.
Оцінюючи наведені обставини, суд враховує, що невиконання розпорядження в частині оповіщення ОСОБА_3 було зумовлене його тимчасовою непрацездатністю, що є об`єктивною та підтвердженою належними доказами причиною, яка унеможливлювала належне виконання вимог розпорядження, у тому числі вручення повістки та забезпечення прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
При цьому суд звертає увагу, що позивач не лише повідомив про такі обставини, а й зробив це у максимально стислий строк — вже наступного дня після отримання розпорядження, що свідчить про належне виконання ним обов`язку інформування відповідного органу.
Водночас, як убачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова ґрунтуються виключно на факті неповідомлення ОСОБА_3 , без належної оцінки причин такого неповідомлення та без урахування поданих позивачем пояснень і документів.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається винна дія чи бездіяльність. При цьому, як зазначено у правових висновках Верховного Суду, для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідною є наявність усіх елементів складу правопорушення, зокрема вини.
За таких обставин, відсутність можливості виконання розпорядження з причин, що не залежали від волі позивача, свідчить про відсутність у його діях суб`єктивної сторони правопорушення.
Крім того, відповідно до статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінити докази в їх сукупності та з`ясувати, чи дійсно мало місце правопорушення і чи є вина особи.
Відповідно до статті 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.
Однак відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, зокрема не спростовано обставин щодо перебування ОСОБА_3 на лікарняному та своєчасного повідомлення про це ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки невиконання розпорядження в частині оповіщення ОСОБА_3 було зумовлене об`єктивними причинами, незалежними від волі позивача, а також останнім було вжито необхідних заходів щодо виконання такого розпорядження.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.
Отже, на дату вчинення правопорушення діяв особливий період.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду на положення ст. 7 КУпАП та ст. 77 КАС України, за відсутності належних і допустимих доказів вини позивача, а також недоведеності правомірності прийнятого рішення відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, визнання протиправною та скасування постанови № 1942 від 27 січня 2026 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 34000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 9, 72-77, 229, 242, 244-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.

Скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення від 27 січня 2026 року № 1942, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 гривень, та провадження у даній справі закрити.

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_10 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_11 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 04 травня 2026 року. 
  Суддя:		Василь ВИШНЕВСЬКИЙ