ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 р.	Справа № 520/17246/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., повний текст складено 31.03.26 року по справі № 520/17246/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Начальника відділу обслуговування громадян №14 Анни Решетової 
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Начальника відділу обслуговування громадян № 14 Анни Решетової, в якій просив суд:
зобов`язати Відділ обслуговування громадян № 14 в особі начальника відділу Анни Решетової виконати норми п.4 Прикінцевих положень Закону № 1058 при всіх випадках коли після перерахунку пенсії згідно цього Закону її розмір зменшується зокрема згідно розпоряджень від 20.07.2010 та 17.04.2013;
встановити, що при нарахуванні доплати до розміру пенсії з 01.03.2011 здійснено очевидні протиправні дії, на підставі яких доплата до пенсії згідно ст.42 Закону не проводилась в належному вигляді;
зобов`язати орган пенсійного забезпечення нарахувати та виплатити доплату до розміру пенсії з 01.03.2011;
вказану доплату виплачувати з врахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2011;
встановити, що при перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2013 пенсійним органом системно порушено ст. 5, 6, 10 Угоди від 13.03.1992, ст. 4 Прикінцевих положень Закону № 1058, від чого не були враховані періоди роботи в рф;
при врахуванні заробітної плати для нарахування пенсії застосувати фактичних показників, обчислення заробітної плати для нарахування пенсії в розмірі нуль гривень;
після перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2003 розмір пенсії обчислений згідно цього законодавства зменшився;
свідомо не були враховані періоди роботи в рф з 15.10.1990 по 15.05.1996 згідно наявних довідок про розмір заробітної плати;
зобов`язати орган пенсійного забезпечення в особі начальника відділу обслуговування громадян в Лозівському районі Анну Решетову провести перерахунок пенсії на підставі ст. 5, 6 Угоди від 13.03.1992;
періоди роботи в рф з 15.05.1990 по 15.10.1996 які становлять найбільш вигідний період 60 місяців понад страхового стажу врахувати для нарахування пенсійних виплат з для призначення пенсії 27.12.2009 при перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2003;
заробітну плату вказану в російських рублях в довідках до 01.11.1992 (день введення української валюти) враховувати в гривнях у співвідношенні 1 рубль=1 гривня, з 01.11.1992 російський рубль перераховувати в гривнях по курсу НБУ по день призначення пенсії 27.12.2009, який становив 0,26616 за 1 рос. рубль шляхом множення суми заробітної плати вказаної в рос. рублях на курс гривні (1 рос.рубльх0,26616=0,26616грн.);
коефіцієнт заробітної плати за періоди роботи в рф зарахувати до трудового стажу, нараховувати на суми заробітної плати, з яких сплачені страхові внески з цієї суми заробітної плати згідно ст.6 Угоди без будь-яких обмежень, в тому числі 5, 6 середньої заробітної плати по Україні;
при врахуванні довідки від 12.02.2010 № С-185 заробітну плату 12750000 рос. рублів розділити на період промсезону 1994 р., який згідно рішення загальних зборів членів с/а «Геологічна» становить період з 01.03.1994 по 31.02.1995;
постановити окрему ухвалу суду про свідомі неправомірні дії органів пенсійного забезпечення та фактичних показників при нарахуванні пенсійних виплат.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 520/17246/23 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 . 
Зобов`язано відповідача - начальника відділу обслуговування громадян № 14 Анну Решетову розглянути питання щодо:
- нарахування та виплати доплати до розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2011 з врахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2011;
- проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 5, 6 Угоди про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13.03.1992.
Згідно з відомостями автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» встановлено, що вказане рішення набрало законної сили 23.07.2024.
26.03.2026 позивачем подано до суду заяву, в якій він просить суд встановити судовий контроль за виконанням провадження № 72415223 стосовно належного боржника фізичної особи, яка вказана в постанові про відкриття провадження, ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ). 
Зазначає, що у зв`язку з тим, що державним виконавцем жодних дій стосовно належного боржника фізичної особи ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) не застосовано, вона участі у виконавчому провадженні не приймала, просить суд встановити судовий контроль за виконавчим провадженням № 72415223 стосовно належного боржника, фізичної особи яка вказана в постанові про відкриття виконавчого провадження. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 залишено без задоволення заяву позивача про встановлення судового контролю.
Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що доказів звернення до органів виконавчої служби з метою виконання рішення суду в даній справі позивач до заяви не надав. Крім того, позивачем не подано до суду доказів неналежного виконання судового рішення в примусовому порядку. Суд зазначив, що встановлення судового контролю можливе, якщо заходи з примусового виконання рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження» не призвели до належного виконання судового рішення. Так, позивачем жодних обґрунтованих доводів щодо неналежного виконання відповідачем рішення суду, неможливості виконання судового рішення в порядку примусового виконання або щодо необхідності встановлення судового контролю за рішенням суду в даній справі в заяві не зазначено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням провадження № 72415223 стосовно належного боржника фізичної особи, яка вказана в постанові про відкриття провадження, ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), у зв`язку з чим заява позивача не підлягає задоволенню. Також суд зазначив, що положеннями статті 382 КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Позивач, на погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду стосується виконавчого провадження якого не існує в дійсності. Враховуючи наведене, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з вимогами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382 – 382-3 КАС України.
За приписами частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Відповідно до частини 1 статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
За приписами частин 1, 3, 10, 11 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Аналіз викладених норм права свідчить про те, що судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню рішення суду та відновленню порушених прав особи - позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому, після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили, суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.
Рішення суду, яке набрало законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №539/3406/17, від 10.02.2022 у справі №160/13013/19, що враховуються судом відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 520/17246/23 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 . 
Зобов`язано відповідача - начальника відділу обслуговування громадян № 14 Анну Решетову розглянути питання щодо:
- нарахування та виплати доплати до розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2011 з врахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2011;
- проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 5, 6 Угоди про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13.03.1992.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення виконання судового рішення, позивач зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 520/17246/23 в задоволеній судом частині відповідачем не виконане. 
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, обставини виконання (невиконання) судового рішення (розгляд питання щодо нарахування та виплати доплати до розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2011 з врахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2011; проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 5, 6 Угоди про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13.03.1992) судом не досліджувалися та відповідні докази не витребовувались.
Наведеним обставинам належна оцінка судом першої інстанції не надавалася, незважаючи на доводи позивача, викладені у заяві щодо невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, судом першої інстанції не досліджувалось питання виконання (невиконання) рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 520/17246/23.
Також, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, виходив з того, що позивачем не вичерпано всіх передбачених законодавством засобів щодо належного та повного виконання судового рішення.
Колегія суддів вказує на помилковість таких висновків суду першої інстанції та зазначає, що згідно з частиною 4 статті 382 КАС України відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви. Крім того, обов`язковість судового рішення означає його безумовне і, перш - за все, добровільне виконання.
Висновки суду першої інстанції про те, що встановлення судового контролю можливе, якщо заходи з примусового виконання рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження» не призвели до належного виконання судового рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судовий контроль за виконанням рішення суду встановлюється без прив`язки до вчинення дій щодо примусового виконання рішення.
Аналіз норми статті 382 КАС України, у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС України, дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися, за наявності для цього підстав, безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення.
Оскільки виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється як добровільно (самим боржником), так і у примусовому порядку (органами державної виконавчої служби), то судовий контроль за виконанням судового рішення безпосередньо не залежить від тієї обставини, чи існує станом на час вжиття заходів такого контролю відкрите виконавче провадження.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що під час розгляду заяви про встановлення судового контролю судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам заявника (по суті) в частині невиконання суб`єктом владних повноважень рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 520/17246/23, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви про встановлення судового контролю за виконання рішення суду, висновки суду першої інстанції є передчасними.
Інші доводи і заперечення сторін по справі, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, дійшов передчасних висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Отже, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 по справі № 520/17246/23 скасувати.
Справу № 520/17246/23 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко