Головуючий І інстанції: Г.В. Костенко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 р. 	Справа № 440/17047/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Рітейл" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2026, по справі № 440/17047/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Рітейл" 
до  Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці   
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" звернулося до суду із позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 16.09.2025 №29075/Ж5/15-32-07-06/44796056-ДПС/ТД-ФС про застосування штрафних санкцій у розмірі 240000 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ", не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Проте, приймаючи постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, відповідач виходив виключно з висновків акту фактичної перевірки. Крім того апелянт зазначав, що рішення, на підставі якого на підприємство накладено адміністративне стягнення, ухвалено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме Закону України «Про адміністративну процедуру» та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області №5817-п від 29.05.2025 фахівцями Головного управління ДПС в Одеській області 03.06.2025 проведено фактичну перевірку господарської одиниці "Автозаправочна станція з магазином" (АЗС), що розташована за адресою: вул. Перемоги, буд. 15-Т, м.Чорноморськ, Одеський район, Одеська область, (податкова адреса платника податків 36008, Полтавська область, м. Полтава, вул. Каденюка Леоніда, буд. 4Б).
За результатами проведеного заходу складено акт від 12.06.2025 № 29075/Ж5/15-32-07-06/44796056, яким зафіксовано використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, а саме громадянки: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допущені до роботи без оформлення наказом, повідомлення про прийняття працівника на роботу (укладення ГІГ-контракту) до ДПС не подавалися. Згідно пояснень робітників АЗС вони розпочали роботу на ТОВ "П.РІТЕЙЛ" починаючи з 11.11.2024 та 14.11.2024, але згідно наказів про прийняття на роботу та повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту дата початку роботи 15.11.2024. Зазначеним порушено ст. 24 Кодексу Законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту".
Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці листом № ПД/3.1/8218-25 від 29.08.2025 Товариству з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" направлено повідомлення про початок адміністративного провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про адміністративну процедуру» у зв`язку з одержанням 28.08.2025 заступником начальника Міжрегіонального управління Василем Буюклі, утому числі, акту перевірки від 12.06.2025 № 29075/Ж5/15-32-07-06/44796056.
Листом № ПД/3.1/8378-25 від 04.09.2025 Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці направлено позивачу запрошення, як учаснику адміністративного провадження, на слухання у адміністративній справі «Про накладення штрафу на ТОВ "П.РІТЕЙЛ" за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України", призначеного на 16.09.2025 о 11:00 год. 
Наведений лист був направлений позивачу рекомендованим листом № 0601190424727 від 09.09.2025.
Службовою запискою № СП-ПД/4.2.1/6218-25 від 15.09.2025 головним державним інспектором відділу з питань трудових відносин управління інспекційної діяльності в Одеській області Міжрегіонального управління Ляшук Наталією для врахування під час розгляду адміністративної справи надано роз`яснення щодо правопорушення.
16.09.2025 Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №29075/Ж5/15-32-07-06/44796056-ДПС/ТД-ФС, якою за порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, якою на позивача накладено штраф у розмірі 240000 грн.
Не погодившись із постановою відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судовим розглядом підтверджені обставини, що стали підставою для висновків про допущення до роботи працівників без оформлення трудових відносин.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Податкові органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з метою перевірки дотримання податкового законодавства відповідно до частини другої статті 259 КЗпП України.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підп. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Отже, податковий орган відповідно до закону має повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання роботодавцями законодавства про працю у частині вимог щодо оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та фіксації відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору).
Пунктами 80.1, 80.2 ст. 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи), може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.
Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Відповідальність за порушення законодавства про працю, у тому числі для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України. Водночас до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, за вказане порушення застосовується попередження.
При цьому повноваження щодо притягнення до відповідальності за вказані правопорушення шляхом накладення штрафу або застосування попередження за законом (частина четверта статті 265 Кодексу законів про працю України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці). Відповідні приписи про це наведені у пункті 1 Положення № 96, яке процитовано судом вище.
Пунктом 8 цього ж Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.
У разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці відповідно до закону наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи або застосовувати попередження в порядку, визначеному законодавством. 
Із матеріалів справи встановлено, що Головне управління ДПС в Одеській області здійснило фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" за місцем провадження господарської діяльності господарської одиниці "Автозаправочна станція з магазином" (АЗС), що розташована за адресою: вул. Перемоги, буд. 15-Т, м.Чорноморськ, Одеський район, Одеська область, у тому числі, стосовно дотримання вимог законодавства про працю, результати якої зафіксували в акті фактичної перевірки від 12.06.2025 № 29075/Ж5/15-32-07-06/44796056.
Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є територіальним органом Держпраці, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Так, одержавши 28.08.2025 від Головного управління ДПС в Одеській області завірену копію акта фактичної перевірки від 12.06.2025 № 29075/Ж5/15-32-07-06/44796056, Міжрегіональне управління здійснило розгляд справи та за його результатами та прийняло постанову від 16.09.2025 №29075/Ж5/15-32-07-06/44796056-ДПС/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
61) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;
62) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Згідно з абз. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Отже, аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Натомість, вчинення суб`єктом господарювання, який використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.
При цьому, факт допуску особи до роботи без оформлення трудового договору має бути підтверджений достатнім обсягом доказів, що характеризують відносини особи та суб`єкта господарювання, який його наймає, як трудові, від таких осіб повинно бути відібрано пояснення.
У акті, складеному за наслідками перевірки, мають фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. 
При цьому, такі докази не мають носити суперечливий характер, допускати неоднозначне тлумачення.
Важливість відображення (фіксації) у акті, складеному за наслідками проведеної уповноваженим органом перевірки, достовірної і повної інформації обумовлено тим, що такий документ є підставою для застосування фінансових санкцій та становить основну частину доказової бази при розгляді справи про накладення штрафу.
Так, за результатами здійснення заходу державного контролю Товариства з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" за місцем здійснення господарської діяльності господарської одиниці "Автозаправочна станція з магазином" (АЗС), що розташована за адресою: вул. Перемоги, буд. 15-Т, м. Чорноморськ, Одеський район, Одеська область, фахівцями податкового органу виявлено використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, а саме громадянки: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допущені до роботи без оформлення наказом, повідомлення про прийняття працівника на роботу (укладення ГІГ-контракту) до ДПС не подавалися.
Під час розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту про результати фактичної перевірки Головного управління ДПС в Одеській області стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" контролюючим органом встановлено, що ОСОБА_1 працює з 14.11.2024, ОСОБА_2 – з 14.11.2024, ОСОБА_3 – з 11.11.2024.
При цьому, наведені висновки контролюючого органу сформовані на підставі наданих під час проведення фактичної перевірки особистих пояснень працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Інших доказів, на підтвердження виконання роботи у якості найманих працівників позивача вказаними особами до 15.11.2024 відповідачем не досліджувалось. 
Разом з тим, згідно з відомостями Пенсійного фонду України, отриманими за запит Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, трудові відносини із зазначеними особами були оформлені з 15.11.2024. 
Отже, за результатами розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення відповідачем встановлено факт допуску Товариством з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" до роботи працівників без належного оформлення трудових відносин: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що є порушенням ст. 24 КЗпП України.
Надаючи оцінку обґрунтованості наведених вище висновків контролюючого органу колегія суддів виходить з наступного.
Факт допущення позивачем до роботи працівників повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами.
При цьому, контролюючі органи, під час здійснення фактичної перевірки та в подальшому розгляду справи в межах наданої компетенції, зобов`язані перевірити і з`ясувати усі обставини, які охоплювались предметом перевірки, зокрема, в частині факту допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а також підтвердити такі належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, якими обґрунтовано рішення відповідача, колегія суддів доходить висновку, що відповідач не надав доказів на підтвердження наявності фактичних трудових відносин між позивачем та зазначеними вище трьома особами до 15.11.2025.
Так, акт фактичної перевірки не містить обставин та доказів, які могли б підтверджувати, яку саме роботу, на яких посадах, в межах якого трудового розпорядку та за яких умов оплати праці виконували зазначені особи у період з 11.11.2025 по 15.11.2025 – період виконання, за твердженням відповідача, трудових обов`язків вказаними особами без належного оформлення трудових договорів. 
Посилання відповідача лише на пояснення цих осіб під час перевірки не дають підстав для обґрунтованого висновку про наявність між ними та позивачем трудових правовідносин в минулому, а саме до 15.11.2025.
Водночас, відповідачем не зафіксовано та не надано жодних інших доказів на підтвердження факту виконання робіт у спірний період, зокрема письмових чи зафіксованих засобами аудіо-, фото- чи відеотехніки, у тому числі щодо характеру виконуваних цими особами дій та обставин, необхідних для ідентифікації правовідносин як трудових, не встановлено і не доведено, що зазначені особи на постійній основі виконували роботу (трудові функції), здійснювали розрахункові операції, приймали готівкові кошти від споживачів або систематично виконували будь-які інші трудові функції для позивача, які могли б свідчити про наявність трудових відносин між ними та отримання за це грошової винагороди.
Таким чином, інших доказів, окрім пояснень, виконання особами – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 трудових обов`язків на господарській одиниці "Автозаправочна станція з магазином" (АЗС), що розташована за адресою: вул. Перемоги, буд. 15-Т, м. Чорноморськ, Одеський район, Одеська область, до 15.11.2024 відповідачем не надано.
Отже, суб`єкт владних повноважень не виконав свого обов`язку щодо підтвердження викладених в акті тверджень належними доказами.
Відповідно, відсутні підстави для висновку про наявність між позивачем та цими особами правовідносин, що мають ознаки трудових, у період до 15.11.2025.
Разом з тим, на момент проведення перевірки трудові відносини між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" були оформлені шляхом укладення відповідних трудових договорів від 15.11.2025, що було встановлено під час проведення перевірки, розгляду відповідачем справи про накладення штрафу на позивача та не заперечувалось у ході судового розгляду справи. 
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що встановлені Головним управлінням ДПС в Одеській області в ході проведення заходу державного контролю обставини, що стали підставою для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення законодавства про працю, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
В силу ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці не доведено вчинення позивачем порушення трудового законодавства, відповідальність за яке передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 16.09.2025 №29075/Ж5/15-32-07-06/44796056-ДПС/ТД-ФС є протиправною та підлягає скасуванню.
Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із матеріалів справи встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3600 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 32643 від 19.12.2025 (т. 1 а.с. 6), апеляційної скарги у розмірі 5400 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 07386 від 18.03.2026.
Враховуючи, що за результатами апеляційного розгляду справи позовні вимоги задоволено, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 9000 грн. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Рітейл" - задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 по справі № 440/17047/25 - скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Рітейл" - задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 16.09.2025 №29075/Ж5/15-32-07-06/44796056-ДПС/ТД-ФС.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (54003, м. Миколаїв, вул. Маршала Василевського, 40/1, ЄДРПОУ 44742194) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Рітейл" (36008, Полтавська область, м. Полтава, вул. Каденюка Леоніда, буд. 4-Б, ЄДРПОУ 44796056) судовий бір у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов