Справа № 509/4136/17 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , - ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 , - ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12016160380002394 від 24.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Великомар`янівка Білгород-Дністровського району Одеської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, офіційно не працюючого, є особою з інвалідністю 2 групи, одруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
23 жовтня 2016 року близько 14 години, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю другорядної дороги, виїзду з смт. Таїрове, Овідопольського району, Одеської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в напрямку автодороги Одеса-Чорноморськ, рухався водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - обвинувачений у даному кримінальному провадженні.
В цей же час, по автодорозі Одеса-Чорноморськ в напрямку м. Одеса по своїй смузі рухався технічно справний автомобіль марки «BMW-530D» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_4 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд транспортного засобу з другорядної дороги на головну автодорогу Одеса-Чорноморськ, внаслідок чого допустив зіткнення лівою задньою боковою частиною свого автомобіля з задньою правою боковою частиною автомобіля «BMW-530D» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 та далі автомобіль «BMW-530D» реєстраційний номер НОМЕР_2 передньою частиною контактував з передньою частиною автомобіля «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався у напрямку м. Чорноморськ, в якому в якості пасажирів знаходились ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Дії водія автомобіля «Mazda 3» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 регламентувалися вимогами пунктів 10.1 й 16.11 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), далі ПДР, а саме:
10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху,
які вимагали його впевнитися в безпеці та по факту наближення по головній дорозі автомобіля «BMW-530D» р/н НОМЕР_2 зі швидкістю близько 130 км/г дати йому дорогу.
Невідповідні вимогам пунктів 10.1 та 16.11 ПДР дії водія автомобіля «Mazda 3» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 , знаходяться в причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, при цьому останній належним виконанням вимог вказаних пунктів ПДР мав технічну можливість уникнути пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди:
- водію автомобіля марки «BMW-530D» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , завдано тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом лівої таранної кістки, який спричинив тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.н., відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
- водію автомобіля «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 завдано тілесні ушкодження у вигляді: закритий поперечний перелом середньої третини правого стегна зі зміщенням уламків, закритий перелом лівого надколінника зі зміщенням уламків, садна лобної ділянки зліва, які оцінюються в сукупності та які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.н., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
- пасажиру автомобіля «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 завдано тілесні ушкодження у вигляді: закритий поперечний перелом середньої третини лівої великогомілкової кістки, який спричинив тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.н., відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
- пасажиру автомобіля «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_3 малолітньому ОСОБА_8 завдано тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку середнього ступеня, лінійного перелому лобної кістки справа, підапоневротичної гематоми біфронтально-біпаріетально локалізації (лобово-тім`яних областей), саден обличчя; параорбітальних гематом зліва і справа; синця лобної ділянки справа, які оцінюються в сукупності та згідно п. 2.1.3 «б» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.н., відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням зміненого обвинувачення, кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження і що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_4 у ході судового розгляду вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав в повному обсязі та надав покази щодо обставин його вчинення, пояснивши суду, що у вказаний обвинувальному акті час, дату та місце він їхав за кермом автомобіля «Мазда 3» з місця мешкання з сел. Таїрове до м. Одеса, разом із дружиною та сином. Під`їжджаючи до перехрестя виїзду із другорядної дороги с-ща Таїрове на головну автодорогу Одеса-Чорноморськ, він зупинив свій автомобіль, переконавшись, що відстань до автомобілів, які їхали по головній дорозі Одеса-Чорноморськ велика та вважаючи, що він встигне виїхати на автодорогу Одеса-Чорноморськ, почав здійснювати маневр ліворуч та коли виїхав на цю автодорогу в напрямку м. Одеса відбувся удар в задню ліву частину його автомобіля з боку автомобіля «БМВ», який рухався по головній дорозі у напрямку м. Одеса. Після контакту між автомобілями «Мазда 3» та «БМВ», останній автомобіль виїхав на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення між автомобілем «БМВ» та автомобілем «Субару», який їхав зі сторони м. Одеса. Після зіткнення ОСОБА_4 зупинив свій автомобіль та вийшовши з нього, побачив, що з автомобіля «БМВ» самостійно вийшли два хлопця, а в автомобілі «Субару» постраждалі люди, там були за кермом чоловік, а в салоні жінка та двоє дітей. ОСОБА_4 намагався відчинити двері автомобіля «Субару», щоб дістати постраждалих, та в цей час по дорозі проїжджала машина швидкої допомоги, яка забрала постраждалих. Автомобіль «БМВ», коли ОСОБА_4 виїжджав з другорядної дороги на головну їхав із значним перевищенням швидкості. ОСОБА_4 вину у скоєному, а саме те, що він виїжджаючи із другорядної дороги на головну не надав перевагу у русі автомобілю «БМВ», визнав повністю, однак зауважив, що якби автомобіль «БМВ» їхав з допустимою швидкістю, то ДТП не відбулось, оскільки, автомобіль «БМВ» навіть не встиг би доїхати до автомобіля «Мазда 3» при маневрі повороту. Після ДТП ОСОБА_12 надав матеріальну допомогу постраждалим – родині ОСОБА_13 із автомобіля «Субару» у загальній сумі 30 000 гривень. 
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні надала показання, що у вказаний обвинувальному акті час, дату та місце вона їхала в якості пасажира на автомобілі «Subaru Impreza» із м. Одеса до смт. Таїрове додому. За кермом вказаного автомобіля був її чоловік ОСОБА_14 , в автомобілі в якості пасажирів були її діти - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . В процесі руху ОСОБА_6 кормила дитину ОСОБА_15 , який перебував у неї на руках. Далі з вказаної події вона пам`ятає, що перед поворотом до смт. Таїрове, її чоловік аварійно почав гальмувати та в цей момент вона втратила свідомість, прийшовши до тями в машині швидкої допомоги. Її, чоловіка та дітей відвезли машини швидкої допомоги до лікарні. У подальшому вона від чоловіка дізналась, про те, що під час вказаного руху перед поворотом на смт. Таїрове на їх смугу зі зустрічної смуги вилетів автомобіль БМВ з великою швидкістю, який врізався у автомобіль під керуванням її чоловіка. Всі подробиці про вказане ДТП вона вже дізналась від інших осіб. Обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував їхній родині матеріальну шкоду у розмірі 30 000 гривень. Транспортний засіб «Subaru Impreza», який їй належить був їй у подальшому повернутий. Цивільний позов, заявлений нею та її чоловіком до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримує у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні надав показання, що того дня він разом із родиною – дружиною та двома дітьми, повертались додому у смт. Таїрове з м. Одеса по Іллічівській трасі по головній дорозі на автомобілі «Subaru Impreza», під його керуванням. Під`їжджаючи до повороту до смт. Таїрове відбулась аварія, але цих подій він не пам`ятає, оскільки у нього посттравматичний синдром. ОСОБА_7 прийшов до тями у кареті швидкої допомоги. У подальшому він дізнався, що у автомобіль під його керуванням врізався автомобіль БМВ, було лобове зіткнення.
Потерпілий ОСОБА_10 надав показання, пояснивши суду, що 23 жовтня 2016 року приблизно о 14:00 годині він керував автомобілем БМВ, їхавши із м. Іллічівськ до м. Одеса. В авто ще перебував його знайомий ОСОБА_17 . Він їхав в крайній лівій полосі, з права в полосі в попутному з ним напрямку їхав червоний «Жигулі». Коли він під`їхав до ділянки дороги, де примикає дорога до смт. Таїрове, звідти раптово вилетів автомобіль «Мазда 3», який робив маневр повороту в сторону м. Одеса та різко зупинився перед його автомобілем. У зв`язку з цим, ОСОБА_10 почав гальмувати та був змушений виїхати на зустрічну смугу, щоб уникнути зіткнення між його автомобілем та автомобілем «Мазда 3». На зустрічній смузі відбулось зіткнення автомобіля під його керуванням з автомобілем «Субару». Далі, ОСОБА_10 вийшов зі свого автомобіля, з`ясував, що у його знайомого все нормально та почав допомагати відчиняти двері автомобіля Субару, в якому постраждали двоє дорослих та двоє дітей, яких він допомагав доставати. Потім всіх постраждалих забрали машини швидкої допомоги. Швидкість автомобіля БМВ перед ДТП була приблизно 90-100 км/год. В автомобілі Мазда 3 були дві людини – чоловік та жінка.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що того дня у денний світлий час доби вона на автомобілі «Мазда 3» виїжджала з чоловіком та дитиною з смт. Таїрове на трасу. За кермом автомобіля був її чоловік ОСОБА_4 . Перед виїздом чоловік зупинив автомобіль, включив сигнал повороту, подивився направо – наліво, побачивши, що тільки автомобіль «Субару» їхав із лівої сторони, повільно повертаючи направо до смт. Таїрова, з правої сторони їхали автомобілі, які були далеко. Далі чоловік ОСОБА_12 повернув на ліво із другорядної дороги на головну дорогу - трасу, де машин не було та в цей момент вони почули дотичний лівий удар іншого автомобіля «БМВ», який летів на великій швидкості в їх автомобіль, та далі відбувалась аварія «лоб в лоб» між вказаними автомобілями «БМВ» та «Субару». Після цього її чоловік зупинив автомобіль та вони допомагали постраждалим із автомобіля «Субару». Автомобіль «Мазда 3» був із включеним відео-реєстратором, відео з якого було надано поліції. 
Свідок ОСОБА_19 надав показання, пояснивши суду, що того дня він їхав із м. Іллічівськ до м. Одеса на автомобілі «БМВ» зі швидкістю приблизно 90 км/год під керуванням його знайомого - Турчина. Коли вони проїхали залізничний переїзд, то в попутному з ними напрямку в сусідній правій смузі їхав автомобіль «ВАЗ» червоного кольору . Загалом в напрямку м. Одеса були дві смуги руху. У цей час із другорядної дороги (веде до смт. Таїрова) на автодорогу Одеса-Іллічівськ раптово виїхав автомобіль «Мазда», та у зв`язку з тим, що у правій смузі їхав «ВАЗ» паралельно «БМВ» з однаковою швидкістю, як і «БМВ», то Турчин не міг об`їхати вказаний автомобіль «Мазда» по правій смузі руху, а також не встигав зупинитись, та він виїхав на зустрічну смугу, при цьому зачіпивши автомобіль «Мазда». На зустрічній смузі автомобіль «БМВ» врізався в автомобіль «Субару». Після зупинки автомобіля «БМВ», Чебаненко із Турчиним вийшли з автомобіля та допомагали постраждалим із автомобіля «Субару».
Крім показань обвинуваченого, потерпілих та свідків вина обвинуваченого підтверджується також дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця дорожньої-транспортної пригоди від 23.10.2016 року із схемою та фототаблицею до нього, а саме перехрестя автодороги Одеса-Чорноморськ та дороги на смт. Таїрове, під час якого зафіксоване розташування транспортних засобів – учасників ДТП, сліди ДТП, а також оглянуто та зафіксоване місце ДТП;
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 54 від 14.03.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий поперечний перелом середньої третини правого стегна зі зміщенням уламків, закритий перелом лівого надколінника зі зміщенням уламків, садна лобної ділянки зліва. Виявлені пошкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів, і можливо могли статися 23.10.2016 року. Тілесні ушкодження, які отримані одночасно при ДТП оцінюються в сукупності, оскільки закритий поперечний перелом середньої третини правого стегна зі зміщенням уламків і закритий перелом лівого надколінника зі зміщенням уламків, потягнули за собою тривалий розлад здоров`я понад 21 дня, то ці пошкодження, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я;
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 55 від 14.03.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий поперечний перелом середньої третини лівої великогомілкової кістки. Виявлене пошкодження утворилося від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів, і можливо могло статися 23.10.2016 року. Закритий поперечний перелом середньої третини лівої великогомілкової кістки потягнув за собою тривалий розлад здоров`я понад 21 день, то це пошкодження, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я;
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 57 від 14.03.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку середнього ступеня, лінійного перелому лобної кістки справа, підапоневротичної гематоми біфронтально-біпаріетально локалізації (лобово-тім`яних областей), саден обличчя; параорбітальних гематом зліва і справа; синця лобної ділянки справа. Виявлені пошкодження утворилася від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів, і можливо могли статися 23.10.2016 року. Тілесні ушкодження, які отримані одночасно при ДТП оцінюються в сукупності, оскільки лінійний перелом лобної кістки справа, згідно з п. 2.1.3. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;
- висновком судово-медичної експертизи № 363 від 13.03.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом лівої таранної кістки. Вказане ушкодження спричинене дією тупих твердих предметів, якими могли бути частину салону легкового автомобіля в умовах ДТП (зіткнення автомобілів). Враховуючі дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникло незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могло бути спричинене 23.10.2016 року. Закритий перелом лівої таранної кістки спричинив тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
- висновком судово-автотехнічної експертизи № 416-А від 07.12.2016 року, відповідно до якого, рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля «Subaru» номерний знак НОМЕР_3 на момент виникнення події цієї пригоди, знаходилися в працездатному стані та дозволяли водію автомобіля контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі;
- висновком судово-автотехнічної експертизи № 417-А від 07.12.2016 року, відповідно до якого, рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля «BMW» номерний знак НОМЕР_2 на момент виникнення події цієї пригоди, знаходилися в працездатному стані та дозволяли водію автомобіля контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі;
- висновком судово-автотехнічної експертизи № 415-А від 07.12.2016 року, відповідно до якого, рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля «Mazda-3» номерний знак НОМЕР_1 на момент виникнення події цієї пригоди, знаходилися в працездатному стані та дозволяли водію автомобіля контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі;
- висновком транспортно-трасологічної експертизи № 418-А від 22.12.2016 року, відповідно до якого, у момент контакту автомобіль «BMW» номерний знак НОМЕР_2 контактував задньою правою боковою частиною із задньою лівою боковою частиною автомобіля «Mazda 3» номерний знак НОМЕР_1 . Кут (a) між повздовжніми осями транспортних засобів у момент первинного контакту орієнтовно був гострий, при відліку кута від повздовжньої осі автомобіля «Mazda-3» номерний знак НОМЕР_1 проти ходу годинникової стрілки до повздовжньої осі автомобіля «BMW» номерний знак НОМЕР_2 . Після чого автомобіль «BMW» номерний знак НОМЕР_2 передньою частиною контактував з передньою частиною автомобіля «Subaru» номерний знак НОМЕР_3 . Кут (а) між повздовжніми осями транспортних засобів у момент первинного контакту орієнтовно був тупий, при відліку кута від повздовжньої осі автомобіля «BMW» номерний знак НОМЕР_2 проти ходу годинникової стрілки до повздовжньої осі автомобіля «Subaru» номерний знак НОМЕР_3 . В дослідницькій частині висновку вказаний механізм зіткнення транспортних засобів. Місце зіткнення автомобіля «BMW» номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля «Subaru» номерний знак НОМЕР_3 знаходиться на полосі руху автомобіля «Subaru» номерний знак НОМЕР_3 , в районі утворення слідів юзу автомобіля «BMW» номерний знак НОМЕР_2 та на початку осипу пластика; 
- відеозаписом з місця ДТП від 23.10.2016 року з камери відео-спостереження на перехресті автодороги Одеса-Чорноморськ та дороги до смт. Таїрове, який міститься на диску «KAKTUZ», на якому зафіксована вказана ДТП;
- постановою від 20.11.2016 року про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу - диску «KAKTUZ» із відеозаписом з місця ДТП від 23.10.2016 року з камери відео-спостереження на перехресті автодороги Одеса-Чорноморськ та дороги до смт. Таїрове;
- відеозаписом з місця ДТП від 23.10.2016 року з камери відеореєстратора з автомобіля «Mazda 3» номерний знак НОМЕР_1 , на якому зафіксована вказана ДТП, який міститься на диску «ALERUS»;
- протоколом огляду предмету від 31.08.2017 року - диску «ALERUS» з відеозаписом з місця ДТП від 23.10.2016 року з камери відеореєстратора з автомобіля «Mazda 3» номерний знак НОМЕР_1 ; 
- постановою від 31.08.2017 року про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу - диску «ALERUS» з відеозаписом з місця ДТП від 23.10.2016 року з камери відеореєстратора з автомобіля «Mazda 3» номерний знак НОМЕР_1 ;
- листом від 02.08.2017 року № 01-83/1359 із КУ «Міська клінічна лікарня № 11» щодо витрат коштів на лікування ОСОБА_7 , у розмірі 6963,06 гривень;
- листом від 02.08.2017 року № 01-83/1360 із КУ «Міська клінічна лікарня № 11» щодо витрат коштів на лікування ОСОБА_6 , у розмірі 6963,06 гривень;
- листом від 25.05.2026 року № 01-83/1906 із КНП «МКЛ № 11» ОМР, щодо припинення КУ «Міська клінічна лікарня № 11» шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради;
- висновком експертів № 4201-34-25 від 19.11.2025 року судових комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи, відповідно до якого, надані на дослідження оптичні носії DVD-R та CD-R з файлами відеозаписів ДТП дозволяють зчитувати записану на них інформацію. На оптичних носіях DVD-R та CD-R виявлено мультимедійні файли, що містять відеозаписи. Медіахарактеристики виявлених відеозаписів наведено у Розділі №2 Дослідницької частини цього Висновку. Параметр fps відеозапису у файлі «video.avi» відповідно до отриманих експертом метаданих становить 25 кадрів на секунду. Параметр fps відеозапису у файлі «00260004.avi» відповідно до отриманих експертом метаданих становить 24 кадрів на секунду. Дії водія автомобіля «Mazda 3» р/н НОМЕР_1 регламентувалися вимогами пунктів 10.1 й 16.11 ПДР, які вимагали його впевнитися в безпеці та по факту наближення по головній дорозі автомобіля «BMW-530D» р/н НОМЕР_2 зі швидкістю близько 130 км/г дати йому дорогу. Швидкість руху автомобіля «Mazda 3» р/н НОМЕР_1 при виїзді на головну дорогу складала близько 15 км/г. Належні дії автомобіля «BMW-530D» р/н НОМЕР_2 регламентувалися вимогами пунктів 12.6.ґ) та 12.3 ПДР, які вимагали його рухатися зі швидкістю не більше 90 км/год, а в момент виявлення виїзду автомобіля «Mazda 3» р/н НОМЕР_1 на головну дорогу вжити заходів для зменшення швидкості, при необхідності аж до зупинки. Швидкість руху автомобіля «BMW-530D» р/н НОМЕР_2 в умовах пригоди складала близько 130 км/г. Належні дії водія автомобіля «Subaru Impreza» р/н НОМЕР_3 регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР, які передбачали необхідність з моменту об`єктивно можливого виявлення йому небезпеки для руху застосування гальмування. Швидкість руху автомобіля «Subaru Impreza» р/н НОМЕР_3 при наближенні до перехрестя складала близько 60 км/г, перед зіткненням водій встиг її знизити. Водій автомобіля «Mazda 3» р/н НОМЕР_1 належним виконанням вимог пунктів 10.1 та 16.11 ПДР мав технічну можливість уникнути пригоди. Водій автомобіля «BMW-530D» р/н НОМЕР_2 належним виконанням вимог пунктів 12.6.ґ) та 12.3 ПДР мав технічну можливість уникнути пригоди. Водій автомобіля «Subaru Impreza» р/н НОМЕР_3 не мав технічної можливості належним виконанням вимог ПДР уникнути ДТП. Невідповідні вимогам пунктів 10.1 та 16.11 ПДР дії водія автомобіля «Mazda 3» р/н НОМЕР_1 , з експертної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з пригодою, але не являються її безпосередньою причиною. Невідповідні вимогам пунктів 12.6.ґ) та 12.3 ПДР дії водія автомобіля «BMW-530D» р/н НОМЕР_2 , з експертної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП та є безпосередньою її причиною. 
Також, за клопотанням прокурора під час судового розгляду 05.05.2026 року було допитано експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_20 , який проводив вказану автотехнічну експертизу (висновок експертів № 4201-34-25 від 19.11.2025 року), пояснив суду, роз`яснюючи свій висновок, що дії, як водія автомобіля «Mazda 3» р/н НОМЕР_1 , так і дії водія автомобіля «BMW-530D» р/н НОМЕР_2 , які невідповідні вимогам пунктів ПДР – знаходяться у причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, при цьому вказані водії при належному виконанні вимог ПДР, мали технічну можливість уникнути пригоди. 
В подальшому, прокурором надано суду лист № 113ВН-26 від 06.05.2026 року прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42026162160000033 від 06.05.2026 року, про внесення відомостей за ч. 2 ст. 286 КК України за фактом порушення пунктів 12.6.ґ) та 12.3 ПДР зі сторони водія ОСОБА_10 .
Всі вищезазначені докази, дослідженні під час судового розгляду кримінального провадження, суд вважає, отримані у відповідності до діючих процесуальних правил, є належними та допустимими. 
Також, в матеріалах кримінального провадження наявний висновок №5467 від 28.03.2017 року судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_2 з автомобілями «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Subaru» реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.п. 183-185, Том 1). Вказану експертизу проведено ОСОБА_21 , старшим судовим експертом відділу автотехнічних досліджень (ВАТД) лабораторії інженерно-технічних видів дослідження (ЛІТВД) ОНДІСЕ 3 кваліфікаційного класу, який має вищу автотехничну освіту, експертні спеціальності 10.1 "Дослідження обставин і механізму ДТП", 10.2 "Дослідження технічного стану транспортних засобів", 10.4 "Транспортно-трасологічні дослідження", 4.3 "Криміналістичне дослідження транспортних засобів", стаж експертної роботи з 2008 року, свідоцтво ОНДІСЕ №294 від 31.03.2009 року, дійсне до 28.03.2019 (10.2, 10.4), свідоцтво ОНДІСЕ №39 дійсне 25.10.2021 (10.1), 25.10.2021 (4.3).
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження неодноразово заявляла клопотання про визнання вказаного висновку №5467 від 28.03.2017 року недопустимим доказом, оскільки порушена процедура проведення експертизи та отримання її висновку, доказ здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Вказує, що під час допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_21 для роз`яснення свого висновку №5467 від 28.03.2017 року, останнім повідомлено, що він проводив дану експертизу особисто, без участі спеціалістів фототехніків, та виключно по відео, а не по вихідним даним, при цьому зазначив, що він не мав необхідної кваліфікації для проведення авто технічної експертизи по відео.
Аналізуючи доводи сторони захисту про недопустимість висновку експерта, як процесуального джерела доказів, суд дійшов наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Водночас КПК не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими (як протилежність за визначенням допустимим доказам). Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
Визнавати недопустимими слід лише ті докази, які отримані внаслідок процесуальних порушень, які призвели до істотного порушення прав і свобод людини, або якщо допущені при збиранні доказів порушення викликали сумніви у їх достовірності, і ці сумніви не вдалось усунути у справедливому змагальному судовому процесі.
Отже, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Згідно зі ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.
Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про судову експертизу» методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 02.07.2008 (в редакції постанови КМУ від 15.11.2013 № 814-2013-п) затверджено «Порядок атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз», відповідно до якого встановлюються процедури атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, внесення змін до методик, що пройшли атестацію та державну реєстрацію, а також припинення застосування методик.
Судом встановлено, що судову автотехнічну експертизу №5467 по дослідженню обставин зіткнення автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_2 з автомобілями «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Subaru» реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.п. 183-185, Том 1), проведено 28.03.2017 року ОСОБА_21 , старшим судовим експертом відділу автотехнічних досліджень (ВАТД) лабораторії інженерно-технічних видів дослідження (ЛІТВД) ОНДІСЕ 3 кваліфікаційного класу, який має вищу автотехничну освіту, експертні спеціальності 10.1 "Дослідження обставин і механізму ДТП", 10.2 "Дослідження технічного стану транспортних засобів", 10.4 "Транспортно-трасологічні дослідження", 4.3 "Криміналістичне дослідження транспортних засобів", стаж експертної роботи з 2008 року, свідоцтво ОНДІСЕ №294 від 31.03.2009 року, дійсне до 28.03.2019 (10.2, 10.4), свідоцтво ОНДІСЕ №39 дійсне 25.10.2021 (10.1), 25.10.2021 (4.3). 
Дослідження проводилося по діючій станом на березень 2017 року експертній методиці №10.1.07 реєстру, затвердженого наказом МЮ України 2 жовтня 2008 року за №1666/5, і зареєстрованого під №924/15615 (зі змінами й доповненнями, внесеними наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 2009 року №1274/5, та від 08 січня 2014 року №1/5).
Згідно даної експертизи, судовий експерт дійшов наступних висновків:
«1-3. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mazda 3 р/н НОМЕР_1 , що виїжджав на перехрестя з другорядної дороги, повинен був відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху - поступитися дорогою автомобілю BMW р/н НОМЕР_2 .
Належним виконанням вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху водій автомобіля Mazda 3 р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти зіткненню.
Дії водія автомобіля BMW р/н НОМЕР_2 регламентувалися вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до яких при виникненні перешкоди або небезпеки для руху, які водій об`єктивно здатний виявити, водієві слід вжити заходів для зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
В умовах події, водій автомобіля BMW р/н НОМЕР_2 не мав технічну можливість запобігти зіткненню, та знаходився в аварійній обстановці.
У причинному зв`язку з фактом зіткнення з технічної точки зору, знаходяться дії водія автомобіля Mazda 3 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 .
4. Встановити швидкість руху автомобіля BMW р/н НОМЕР_2 в умовах пригоди не представляється можливим з причин викладених в дослідницькій частині.»
Під час судового розгляду даного кримінального провадження було встановлено, що на стадії досудового розслідування не проводилась комплексна комп`ютерно-технічна та автотехнічна експертиза, так як на час проведення досудового розслідування була відсутня відповідна методологія, про що й повідомив судовий експерт ОСОБА_21 , який проводив експертизу (висновок експерта №5467 від 28.03.2017 р.).
У зв`язку з чим і виникла необхідність в проведенні комплексної комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи, та ухвалою суду від 30.07.2025 року була призначена відповідна судова експертиза.
Таким чином, посилання захисника на те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки порушена процедура проведення експертизи та отримання її висновку, не знайшли свого підтвердження, 
Також судом не встановлено жодних порушень норм КПК України чи істотного порушення прав та свобод людини при отриманні під час досудового розслідування доказу – висновку №5467 від 28.03.2017 року. Недопустимість вказаного доказу стороною захисту нічим не обґрунтована, а тому підстави для визнання висновку експерта недопустимим доказом, відсутні.
При цьому, суд до висновку №5467 від 28.03.2017 року відноситься критично, та приймає до уваги саме висновок експертів № 4201-34-25 від 19.11.2025 року судових комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертиз по результатах досліджень в рамках експертних спеціальностей 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», які проведено згідно ухвали суду від 30.07.2025 року під час судового розгляду даного кримінального провадження.
Заслухавши пояснення всіх учасників судового провадження, показання потерпілих, свідків, обвинуваченого, роз`яснення експерта, дослідивши письмові докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину є встановленою і доведеною, а в його діях убачаються невідповідність вимогам п. 10.1 та п. 16.11 Правил дорожнього руху України і його дії, знаходяться в причинному зв`язку з пригодою.Тому дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження і що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 характеризується позитивно, має вищу освіту, офіційно не працює, є особою з інвалідністю 2 групи, одружений, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку потерпілим.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, форму вини, який вчинено з необережності, особу винного, який раніше не судимий, офіційно не працює, є особою з інвалідністю 2 групи, наявність позитивної характеристики, позицію представника потерпілих ОСОБА_9 , самої потерпілої  ОСОБА_6 , а також представника потерпілого  ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , які не наполягали на призначенні реальної міри покарання обвинуваченому, а вважають необхідним звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України слід призначити у межах санкції даної статті у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, та із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, так як, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного виду основного покарання.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
У зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на обвинуваченого ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Вирішуючи питання щодо заявлених цивільних позовів у даному кримінальному провадженні, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст.127, ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням наведених вимог закону, підстави та розмір заявлених позовних вимог мають бути доведеними відповідними доказами, що відповідають вимогам належності та допустимості.
Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до частини 3 статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Щодо заявленого на стадії досудового розслідування цивільного позову Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, в інтересах держави в особі Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №11» до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на лікування в розмірі 13926,12 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
На підставі Закуону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури від 19.10.2019 року №113- ІХ" на території Одеської області Генеральним прокурором видано наказ від 17.02.2021 року №39, яким затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур.
Так, на території Одеського району Одеської області здійснює свої повноваження Чорноморська окружна прокуратура.
Відповідно до наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 року №40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.
На підставі вищевикладеного, процесуальним правонаступником позивача Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області є Чорноморська окружна прокуратура.
Крім того, за час розгляду даного кримінального провадження у суді також припинено комунальну установу «Міська клінічна лікарня № 11» шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради, згідно рішення Одеської міської ради № 4247-VIIвід 30.01.2019 року.
Таким чином, за даним цивільним позовом внаслідок процесуального правонаступництва є Чорноморська окружна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради.
Як встановлено в судовому засіданні, Комунальною установою «Міська клінічна лікарня №11» (правонаступником якої є комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради) були понесені витрати у загальному розмірі 13926,12 грн., на лікування потерпілого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_6 , що підтверджується довідками КУ «Міська клінічна лікарня №11» (а.п. 136, 137, Том 2). Оскільки судом встановлено причинний зв`язок між діями цивільного відповідача ОСОБА_4 як винної особи та перебуванням потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні у КП «Міська клінічна лікарня №11», вартість відповідних медичних послуг, наданих потерпілим, повинна бути відшкодована, а тому даний позов підлягає задоволенню повністю.
Обвинувачений ОСОБА_4 як даний цивільний, так і цивільний позов потерпілих визнав частково, пояснивши, що оскільки винними у ДТП є він та водій ОСОБА_10 , то і відшкодовувати заподіяну шкоду мають він та ОСОБА_10 .
Однак, суд вважає, що у даному випадку, суд не вправі при вирішенні цивільного позову оцінювати дії іншого водія, який був учасником ДТП, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 визнано потерпілим, цивільного позову до нього не заявлялось, а наявні у справі докази щодо невідповідності дій водія ОСОБА_10 вимогам ПДР та наявності причинного зв`язку між такими діями та наслідками, мають оцінюватись судом окремо, вже в рамках іншого судового провадження, у передбаченому законом порядку.
Щодо заявленого цивільного позову потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд зазначає наступне.
З урахуванням збільшених позовних вимог, цивільні позивачі просять стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 317 тисяч 195 гривень та моральну шкоду у сумі 150 тисяч гривень, на користь ОСОБА_7 - матеріальну шкоду у сумі 255 тисяч 735 гривень та моральну шкоду у сумі 150 тисяч гривень, на користь ОСОБА_6 , яка є законним представником ОСОБА_8 , - матеріальну шкоду 37 тисяч 645 гривень та моральну шкоду у сумі 150 тисяч гривень. 
На підтвердження завданої матеріальної шкоди долучено докази у вигляді копій рахунків, квитанцій, чеків, платіжних доручень, медичної документації.
Потерпілі зазначають, що вони понесли витрати на лікування після ДТП, витрати на адвоката, а також внаслідок ДТП знищено їхній автомобіль, вартість якого просять стягнути з цивільного відповідача.
Однак, ні сам цивільний позов, ні заяви про збільшення позовних вимог та їх уточнення не містять жодних обґрунтувань позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, ні належних доказів, які б підтверджували суми завданих матеріальних збитків кожному з потерпілих (цивільних позивачів).
При цьому, суд враховує часткове визнання стороною цивільного відповідача розміру матеріальних збитків за даним цивільним позовом, що на їх переконання підтверджені відповідними квитанціями, однак не розмежовані по кожному з позивачів, у загальному розмірі 88689 грн. 07 коп.
Також потерпіла ОСОБА_6 підтвердила факт часткового відшкодування завданої шкоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування кримінального провадження у загальному розмірі 30000 грн. в рахунок погашення витрат на лікування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Даний факт також не заперечувався ОСОБА_4 та підтверджується копіює розписки, долученої до матеріалів кримінального провадження (а.п. 77, Том 1).
З урахуванням наданих в суді пояснень на обґрунтування позовних вимог та заперечень, досліджених в судовому засіданні письмових доказів, з урахуванням часткового визнання позовних вимог (у розмірі 88689,07 грн.) та наявності доказів часткового відшкодування матеріальних збитків (у розмірі 30000,00 грн.), заявлені позивачами суми матеріальних збитків суд визнає обгрунтованими частково - у загальному розмірі 58689,07 грн., які слід стягнути з ОСОБА_4 на користь всіх цивільних позивачів за даним позовом у рівних частках, тобто по 19563,02 грн. кожному.
В обґрунтування завданої позивачам моральної шкоди позивачі зазначають, що даним кримінальним правопорушенням їм заподіяно моральну шкоду, яка виражається в тому, що з вини відповідача, потерпілі випробували сильний біль, сильно погіршилося стан їх здоров`я. Позивач ОСОБА_7 пережив операцію з приводу перелому стегна, в результаті чого до цих пір не може повернутися до звичного ходу його життя і фактично отримав інвалідність. Позивач ОСОБА_8 зараз перебуває на обліку у невропатолога, його батьки - позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 живуть у постійному стресі від того, що у їх сина - можуть залишитися наслідки від травм. Позивачі змушені витрачати свій час для ходіння по лікарнях, робити постійні операції і витрачати гроші для відновлення свого здоров`я. Весь хід їх звичного життя повністю порушений. Позивачі не в змозі займатися своїми звичними справами.
Як вже встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому (в тому числі потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ) середньої тяжкості тілесне ушкодження, і що заподіяло потерпілому ( ОСОБА_8 ) тяжке тілесне ушкодження.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 Цивільного кодексу України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.
Згідно з вимогами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому, у відповідності до вимог ст.ст. 127, 128, 129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того – у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.
Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилаються позивачі в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що потерпілим внаслідок отриманих тілесних ушкоджень завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, що призводить до психологічної травми.
Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.
Відтак, враховуючи, що завдана позивачам моральна шкода безпосередньо пов`язана із травмуваннями різної ступені тяжкості, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачам можливості втрачену психологічну рівновагу відновити.
Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 50000 гривень, ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 50000 гривень, ОСОБА_6 , як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_8 , моральної шкоди у розмірі 80000 гривень, що є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Процесуальні витрати по справі понесені на залучення експертів становлять в загальному розмірі 27 858 грн. 48 коп. та підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком суду законної сили, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття основного покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експертів в загальному розмірі 27 858 (двадцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 48 коп.
Цивільний позов Чорноморської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради, до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на лікування задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 02774415) грошові кошти у сумі 13926 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн.. 12 коп. в рахунок відшкодування витрат за стаціонарне лікування хворих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (актуальні банківські реквізити для перерахування коштів: Код 02774415, Філія- Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», UA033288450000026005300971714).
Цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 19563 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 02 коп. та моральну шкоду у сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., а всього 69563 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 02 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суму матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 19563 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 02 коп. та моральну шкоду у сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., а всього 69563 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 02 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як законногопредставниканеповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суму матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 19563 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 02 коп. та моральну шкоду у сумі 80000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., а всього 99563 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 02 коп.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Речові докази після набрання вироком суду законної сили:
- диск «KAKTUZ» із відеозаписом з місця ДТП від 23.10.2016 року з камери відео-спостереження на перехресті автодороги Одеса-Чорноморськ та дороги до смт. Таїрове; диск «ALERUS» з відеозаписом з місця ДТП від 23.10.2016 з камери відеореєстратора з автомобіля «Mazda 3» номерний знак НОМЕР_1 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження,– надалі зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1