ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/10349/25 пров. № А/857/15301/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Мандзій О.П.,
суддів Гудим Л.Я., Качмар В.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року справі № 260/10349/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Микуляк П.П.,
дата ухвалення рішення 10.02.2026,
місце ухвалення рішення - м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі – апелянт, відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби в поліції державну службу в УМВС України в Закарпатській області та у Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області з 30.06.2013 по 02.03.2023;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції державну службу в УМВС України в Закарпатській області та у Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області з 30.06.2013 по 02.03.2023, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 03.03.2023 позивача призначено на посаду оперуповноваженого Управління ГУНП в Закарпатській області та відповідно до п. 1, 2, 3 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» оголошено стаж для виплати надбавки за вислугу років в поліції, який станом на 04.03.2023 складає 00 років, 00 місяців, 01 день.
Позивач звернулася до відповідача із рапортом про зарахування до стажу служби в органах Національної поліції України період служби в органах Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області та Головного управління національної поліції в Закарпатській області з 28.05.2013 по 27.02.2023.
Листом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області у задоволенні зазначено рапорту відмовлено.
Позивач вважає зазначену відмову протиправною та зазначає, що згідно з частинами 1-3 статті 78 Закону № 580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. До стажу служби в поліції зараховуються, в тому числі, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Позивач стверджує, що період проходження державної служби в УМВС України в Закарпатській області та у Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області з 30.06.2013 по 02.03.2023 має бути зарахований до стажу служби в поліції.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 у цій справі адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо відмови у зарахуванні до стажу служби в поліції ОСОБА_1 періодів її роботи з 30 червня 2013 року по 06 листопада 2015 року на посаді спеціаліста режимно-секретного сектору Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області, з 07 листопада 2015 року по 01 грудня 2016 року на посаді спеціаліста І категорії сектору документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 01 грудня 2016 року по 02 березня 2023 року на посаді спеціаліста сектору документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 періодів її роботи з 30 червня 2013 року по 06 листопада 2015 року на посаді спеціаліста режимно-секретного сектору Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області, з 07 листопада 2015 року по 01 грудня 2016 року на посаді спеціаліста І категорії сектору документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 01 грудня 2016 року по 02 березня 2023 року на посаді спеціаліста сектору документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 40108913) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржило ГУ НП в Закарпатській області, оскільки вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що у спірних правовідносинах спеціальним є Закон України №580-VIII та інші нормативно-правові акти, якими визначено порядок обчислення вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби в поліції, перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах і установах, служба у яких зараховується до стажу служби в поліції, і те, що положення вказаного Закону не містять такого періоду роботи, як час роботи в державних органах свідчить про те, що такий період до стажу служби в поліції не зараховується, а не те, що це питання Законом України№580-VIII не врегульовано.
Також апелянт ствердив, що посада спеціаліста режимно-секретного сектору Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області віднесена до посад державної служби, яка не відноситься до посад начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно зарахував до стажу служби в поліції періоди роботи позивача державним службовцем в поліції з 07.11.2015 по 01.12.2016 на посаді спеціаліста 1 категорії сектору документального забезпечення ГУ НП в Закарпатській області, з 01.12.2016 по 02.03.2023 на посаді спеціаліста сектору документального забезпечення ГУ НП в Закарпатській області.
Апелянт просив рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 у справі №260/10349/25 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , відповідно до наказу Управління МВС України в Закарпатській області від 28.05.2013 № 108о/с призначена спеціалістом режимно-секретного сектору Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області із збереженням 14 рангу державного службовця.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (із змінами та доповненнями) стаж державної служби для виплати процентної надбавки за вислугу років станом на 03.06.2013 становив 00 років 07 місяців 00 днів.
27 лютого 2023 року наказом ГУНП в Закарпатській області № 32 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста сектору документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 02.03.2023.
Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 03.03.2023 № 140/с ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого Управління ГУНП в Закарпатській області з 03.03.2023 та відповідно до п. 1, 2, 3 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» оголошено стаж для виплати надбавки за вислугу років в поліції, який станом на 04.03.2023 складає 00 років, 00 місяців, 01 день.
Позивач звернулась з рапортом до начальника ГУНП в Закарпатській області, в якому просила: зарахувати до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислуги в пільговому обчисленні, сформованої за періоди служби в органах Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області та Головного управління національної поліції Закарпатській області з 28 травня 2013 року по 27 лютого 2023 року для призначення пенсії за вислугу років; зарахувати до стажу служби в органах Національної поліції України період служби в органах Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області та Головного управління національної поліції в Закарпатській області з 28 травня 2013 року по 27 лютого 2023 року; здійснити перерахунок відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського і рядового складу органів внутрішніх справ поліцейським та членам їхніх сімей» моєї календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за періоди з 28 травня 2013 року по 27 лютого 2023 року: - здійснити перерахунок відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» мого стажу служби в поліції, який дає право на встановлення мені надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки із зарахуванням періоду з 28 травня 2013 року по 27 лютого 2023 року; встановити відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» надбавку за стаж служби в поліції із урахуванням періоду вислуги років, сформованої за періоди з 28 травня 2013 року по 27 лютого 2023 року.
Листом від 17.06.2025 № 77370-2025 відповідач повідомив, що з 30 червня 2013 року по 06 листопада 2015 року позивач проходила державну службу на посаді спеціаліста режимно-секретного сектору Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області, а з 07 листопада 2015 року по 01 грудня 2016 року призначена спеціалістом І категорії сектору документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 01 грудня 2016 року по 02 березня 2023 року працювала на посаді спеціаліста сектору документального забезпечення цього ж ГУНП області. Станом на 13.06.2025 стаж служби в поліції складає 02 роки 03 місяці 10 днів.
Зазначено, що період проходження державної служби в УМВС України в Закарпатській області та у Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області з 30 червня 2013 року по 02 березня 2023 року до стажу служби в поліції не зараховується. 
Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день призначення позивача на службу в поліцію (03.03.2025) позивач з 30 червня 2013 року по 06 листопада 2015 року проходила державну службу на посаді спеціаліста режимно-секретного сектору Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області, з 07 листопада 2015 року по 01 грудня 2016 року на посаді спеціаліста І категорії сектору документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 01 грудня 2016 року по 02 березня 2023 року на посаді спеціаліста сектору документального забезпечення цього ж ГУНП області.
Беручи до уваги наведене, період роботи позивача з 30 червня 2013 року по 02 березня 2023 року підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції позивача відповідно до ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон №580-VIII).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі ст. 78 цього Закону стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Приписами п.п. 3-6 ч. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.
Так, судом першої інстанції встановлено, що станом на день призначення позивача на службу в поліцію (03.03.2025) позивач з 30 червня 2013 року по 06 листопада 2015 року проходила державну службу на посаді спеціаліста режимно-секретного сектору Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області, з 07 листопада 2015 року по 01 грудня 2016 року на посаді спеціаліста І категорії сектору документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 01 грудня 2016 року по 02 березня 2023 року на посаді спеціаліста сектору документального забезпечення цього ж ГУНП області.
Позивач з метою зарахування відповідного періоду до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової відпустки, звернулася з рапортом до ГУ НП в Закарпатській області.
Надаючи відповідь на рапорт позивача, відповідач у листі від 17.06.2025 зазначив, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, а вислуга років у поліції надає право при окремих випадках на певні пільги (пенсія, грошові виплати, додаткова відпустка тощо). Звернув увагу позивача на те, що вислуга років обчислюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей».
За таких обставин, відповідач самостійно вказав позивачу на застосовність до спірних правовідносин приписів відповідної постанови.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що іншого порядку обчислення вислуги років у поліції Кабінетом Міністрів України, окрім як ст. 78 Закону №580-VIII та Порядок №393, не встановлено.
Верховний Суд у своїй практиці (постанови від 18.11.2019 у справі № 813/5876/15, від 20.09.2019 у справі № 813/904/15, від 04.10.2018 у справі № 819/1695/16) неодноразово наголошував, що реалізація гарантованих законом прав громадян не може залежати від невиконання або неналежного виконання (в тому числі часткового виконання) державними органами покладених на них обов`язків щодо затвердження необхідних нормативних актів. Принцип юридичної визначеності та відповідальності держави вимагає, щоб держава не могла посилатися на власні недоліки чи бездіяльність (або неповну дію) для відмови у реалізації прав громадян.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність врахування відповідного періоду роботи позивача підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.
Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Закріплений у ст. 6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.
Частиною 1 ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У п.83 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (Заява № 42527/98) від 12.07.2001 Суд нагадує, що, згідно з усталеною практикою органів Конвенції, «майно» може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. При цьому, враховуючи принцип справедливості (fairness) та недопущення зловживання повноваженнями (abuse of power) під час прийняття рішень та вчинення діянь публічною адміністрацією, наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового захисту.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що надбавка за вислугу років є майном позивача в розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також отримуючи надбавку за вислугу років під час проходження служби в органах внутрішніх справ, позивач має законні сподівання на одержання такої під час служби в Національній поліції.
При цьому, відсутність своєчасного прийняття підзаконних нормативних актів не може слугувати підставою для позбавлення позивача належного грошового забезпечення.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.
Суд зазначає, що у ситуації, коли держава в особі Кабінету Міністрів України не ухвалила окремий порядок обчислення вислуги років, але діє чинний порядок №393, особа має законне очікування, що саме ці норми мають бути застосовані.
Так само ЄСПЛ інтерпретував «якість закону» і в рішенні від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» (заява №77703/01, п.115) у якому зазначив, що «в світлі положень Конвенції, втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно із законом», оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, а й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі, у разі потреби, за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку».
Також, у рішенні від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» (заява №20372/11, п.52) ЄСПЛ акцентував увагу на тому, що закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними - за потреби, за відповідної консультації, - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія.
У справі «Лелас проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
У Рішенні від 11.10.2018 № 7-р/2018 [справа № 1-123/2018 (4892/17)] Конституційний Суд України зазначив, що принцип юридичної визначеності як один з елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.
Під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Суд вважає, що дискрекція не може бути засобом уникнення застосування чітких приписів закону, а також не може використовуватись для створення нерівності між суб`єктами у подібних правовідносинах.
Здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: не переслідує жодної іншої мети, окрім тієї, для якої було надано повноваження; дотримується об`єктивності та неупередженості, враховуючи лише чинники, що стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, уникаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належний баланс між будь-якими негативними наслідками, які можуть виникнути внаслідок рішення стосовно прав, свобод або інтересів осіб та метою, яку таке рішення переслідує; приймає своє рішення в розумний строк з урахуванням суті питання, що розглядається; застосовує будь-які загальні адміністративні практики послідовним чином, враховуючи при цьому конкретні обставини кожного випадку.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта на вичерпність переліку органів та установ, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції, зазначеного у ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» та на відсутність у ньому роботи в державних органах на посадах державної служби в органах УМВС та НПУ, як на підставу для відмови у зарахуванні спірних періодів до стажу служби позивача у Національній поліції, оскільки згідно ч.4 цієї статті порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України, що і визначає Постанова №393, відповідно до якої передбачено зарахування часу попередньої роботи особи в державних органах до стажу її служби (вислуги) у разі переходу на службу до Національної поліції на посади офіцерського та начальницького складу, тобто як у територіальних управліннях, так і в центральному органі управління Національної поліції.
Відтак, не зарахування відповідачем зазначених вище періодів до стажу служби позивачки у Національній поліції суперечить приписами закону, а покликання відповідача на відсутність у затвердженому переліку роботи в державних органах на посадах державної служби в органах УМВС та НПУ, як на підставу для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів до стажу служби у Національній поліції, є протиправним.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі №260/10349/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар