Справа № 761/40834/25
Провадження № 2/761/4687/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

17 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М., 
при секретарі - Лазуренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех», Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання трудових відносин припиненими, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех», Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання трудових відносин припиненими.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах із ТОВ «Приватний ліцей «Екотех» з 02.06.2025. Однак, з 27.07.2025 ТОВ «Приватний ліцей «Екотех» припинив свою фактичну діяльність, оскільки ні директор, ні бухгалтер на зв`язок перестали виходити, телефони відключені, будь яка робота на даному підприємстві не ведеться. Позивач позбавлений можливості виконувати свої прямі обов`язки.
08 серпня 2025 року позивач направив на адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням. Заява була надіслана рекомендованим листом з описом вкладення, квитанцією та повідомленням про вручення поштового відправлення. Лист було отримано представником відповідача за довіреністю.
Попри належне подання заяви про звільнення, роботодавець не оформив припинення трудових відносин, не вніс відповідні записи та не виходить на зв`язок.
Вказане порушує трудові права позивача та перешкоджає належному обліку страхового стажу, а тому останній звернувся до суду за захистом своїх прав.
25 вересня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.
Ухвалою суду від 29.09.2025 справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи без його участі. Просить позов задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 3, 5, 8, 11 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 14-507 цс 18 від 12 грудня 2018 року.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. 
Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех» з 02.06.2025 на посаді вчителя закладу загальної середньої освіти, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб.
Як зазначає позивач, з 27.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех» припинив свою фактичну діяльність, оскільки ні директор, ні бухгалтер на зв`язок перестали виходити, телефони відключені, будь яка робота на даному підприємстві не ведеться, а тому позивач позбавлений можливості виконувати свої прямі обов`язки.
08 серпня 2025 року позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех» заяву про звільнення за власним бажанням.
Як вбачається з матеріалів справи, лист було отримано представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех» за довіреністю, що підтверджується трекінгом з Укрпошта.
Тобто, роботодавець не оформив припинення трудових відносин, не вніс відповідні записи та не виходить на зв`язок.        
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 681/1629/18 розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю або умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору.
У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2023 року у справі № 279/402/20 вказано, що умовою розірвання трудового договору з ініціативи працівника згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України є власне бажання працівника, зумовлене неможливістю продовжувати роботу з підстав особистих його обставин. Згідно з частиною третьою цієї статті - це винні дії власника або уповноваженого ним органу через невиконання законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 587/1641/21 у правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.
У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним».
Отже, відповідач був належно повідомлений про бажання позивача звільнитися.
Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Згідно зі ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. 
Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України, згідно з якою працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. 
Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех» будь-яких заперечень на позов та доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не подано. 
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, позивач позбавлений можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку за ст. 38 КЗпП України, не має можливості розірвати укладений між ним та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує його конституційні права, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Що стосується позовних вимог в частині внесення відповідних записів до Реєстру застрахованих осіб, то суд зазначає наступне.
Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" N 1058-IV(1058-15) (далі - Закон України N1058-IV) регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом (1058-15), або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом (1058-15) визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов`язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.
Пунктом першим ст. 11 Закону України N1058-IV (1058-15) установлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.
Згідно з п. 1 ст. 14 Закону України N1058-IV ( 1058-15 ) страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону (1058-15) є платниками страхових внесків та зобов`язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 зазначеного Закону (1058-15) нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.
У статті 18 Закону України N1058-IV (1058-15) зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов`язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до Основ законодавства загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у похилому віці та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.
Згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України страхувальник ТОВ «Приватний ліцей «Екотех» здійснювало відрахування із заробітної плати застрахованої особи ОСОБА_1 02.06.2025.
За таких обставин, у зв`язку з задоволення позивних вимог в частині визнання трудових відносин припиненими, суд вважає за можливе зобов`язати Пенсійний фонд України (ГУ ПФУ в м. Києві) внести відповідні записи до Реєстру застрахованих осіб про припинення трудових відносин.
Керуючись статтями 5, 12-13, 76-81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех», Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання трудових відносин припиненими задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватний ліцей «Екотех» з 28 серпня 2025 року (після спливу 14 днів з моменту вручення заяви про звільнення).
Зобов`язати Пенсійний фонд України (ГУ ПФУ в м. Києві) внести відповідні записи до Реєстру застрахованих осіб про припинення трудових відносин. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст рішення суду складено протягом п`яти днів.

Суддя Андрій АНОХІН