Справа №639/942/26
Провадження №2/639/1062/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Новобаварський районний суд міста Харкова у складі
головуючого судді – Баркової Н.В., 
за участю секретарів – Скороход Б.О., Чорного О.С.,
представника відповідача – адвоката Чернишової О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, -
ВСТАНОВИВ:

10.02.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 і просить суд змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.08.2023 року у справі № 639/3031/23, стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь  ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 7 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.08.2023 року у справі №639/3031/23 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2 000,00 грн щомісячно. Позивач вказує, що на сьогодні цей розмір є недостатнім та не забезпечує належного рівня утримання дитини. Так, дитині виповнилося 13 років, що зумовлює зростання витрат на одяг, взуття та побутові потреби, реальні витрати підтверджуються квитанціями за 2025-2026 рр., дитина проживає разом із матір`ю в Німеччині (м. Лангенфельд), що підтверджується дозволами на проживання та договором оренди. Витрати на оренду житла складають 780,00 Євро щомісячно, а фактичний платіж становить 838,29 Євро. Хоча відповідач офіційно не працевлаштований, він володіє автомобілем «VOLVO 850» (1995 р.в.), зареєстрованим 18.02.2017 року. Також відповідач має іншу сім`ю та малолітню дитину, що підтверджує його спроможність нести витрати на майно та утримувати осіб, проте не звільняє від обов`язку належного утримання першої дитини. З моменту встановлення розміру аліментів у 2023 році відбулося суттєве зростання цін та знецінення гривні, що нівелювало купівельну спроможність суми у 2 000 грн.
У зв`язку з викладеним, позивач, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 13.02.2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини - залишено без руху. Надано позивачу (представнику позивача) строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.
На виконання ухвали суду від 13.02.2016 року позивачем вказані недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 18.02.2026 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Призначено судове засідання.
03.03.2026 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Чернишової О.Ю. надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що позивачем додані документи на німецькій мові без перекладу, отже вони не є належними доказами по справі. Аргументація позовної заяви зводиться до «підвищення розміру аліментів» з посиланням на ч.1. ст.192 СК України, шляхом зміни розміру стягнення аліментів на неповнолітню доньку, проте відповідно до виконавчого листа №639/3031/23 від 29.08.2023 року по справі 639/3031/23 стягнуто на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2012 року народження, щомісячно у твердій грошовій сумі 2 000,00 грн. з індексацією, відповідно до закону, починаючи з 15.06.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Даний виконавчий лист не пред`являвся до виконання стягувачем, та на даний час відсутнє виконавче провадження щодо стягнення аліментів, на підтвердження чого додано дані реєстру виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 . При цьому з 2023 року ОСОБА_2 добросовісно перераховує на банківську карту ОСОБА_1 щомісячно, на виконання рішення суду, 2 000,00 грн. Станом на день подання позовної заяви заборгованість відсутня. Відповідно до законодавства гарантований розмір аліментів на дитину у віці від 6 до 18 років (Аріні 13 років) при стягнення аліментів в твердій грошовій сумі становить 50 відсотків прожиткового мінімуму, який складає для дитини відповідного віку на 01.01.2026 року 3 512,00 грн, отже розмір аліментів повинен бути не менше 1 756,00 грн. Факт зростання споживчих цін та інфляція не може бути підставою для задоволення позовних вимог з огляду на те, що відповідно до ч.2 ст.184 СК України, Закону «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2003 року № 1078, розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації. З приводу наявності автомобіля (1995 року випуску, який був придбаний у 2017 році) та офіційного не працевлаштування відповідача, то ці обставини вже були враховані під час визначення суми аліментів, оскільки відповідач подавав відзив та певні документи по справі № 639/3031/23. Отже вказані обставини не свідчать про значне покращення матеріального стану відповідача, як підстави для збільшення аліментів, між тим правомірність такого способу захист як збільшення розміру аліментів встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182, 184, 192 СК України.
09.03.2026 року позивачем ОСОБА_1 подана відповідь на відзив, в якій позивач підтримала у повному обсязі позовні вимоги, просила позов задовольнити, додатково зазначивши, що за даними соціальних мереж дружина відповідача протягом 2023-2025 року разом з дитиною здійснила щонайменше 3 закордонні подорожі, відвідувала ресторани та кафе, що свідчить про високий рівень добробуту родини. Крім того відповідач наполягала на тому, що переклад наданих нею документів у разі незгоди може зробити сам відповідач, між тим ці документ свідчать про оренду житла та обов`язкову освітню поїздку дитини до м. Берлін, яку сама позивач визначає як додаткові витрати на дитину, яку вона самостійно утримує в Німеччині без державного забезпечення.
Представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Чернишовою О.Ю. подані 16.03.2026 року заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, в яких представник відповідача не погоджується з обставинами, викладеними у відповіді на відзив, вважає їх такими, що не стосуються предмету спору, оскільки одна подорож закордон з дитиною дружини відповідача, яка працює, не свідчить про доходи самого відповідача, натомість за даними соціальних мереж позивач зі своїм чоловіком з червня 2022 року по серпень 2025 року здійснила 7 закордонних подорожей.
19.03.2026 року та 28.04.2026 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких позивач, зокрема, зазначає про те, що її теперішній чоловік не зобов`язаний утримувати дитину відповідача. 
Отже позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення та заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Чернишова О.Ю. брала участь у судовому засіданні, надала вступне слово, в якому у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та інших заявах по суті справи, в подальшому надала письмову заяву, в якій просила провести останнє засідання у її відсутність та у відсутність відповідача. 
В судовому засідання 04.05.2026 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, надали відповідні заяви.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №1875 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.07.2012 року. Батьками дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 3, 5, 37).
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 03.10.2020 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 03.10.2020 року, про що складено відповідний актовий запис №561, Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_6 (а.с.36).
Зі змісту виконавчого листа по справі №639/3031/23 вбачається, що Жовтневий районний суд м. Харкова 29.08.2023 року розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, починаючи з 15.06.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 02.10.2023 року. Виконавчий лист виданий 18.10.2023 року (а.с. 4).
Вказаний виконавчий лист не пред`являвся до примусового виконання стягувачем, що не заперечувалось сторонами та підтверджується витягом з АСВП щодо ОСОБА_2 станом на 02.03.2026 року (а.с. 46). 
З 2023 року відповідач ОСОБА_2 перераховує на банківську карту позивача ОСОБА_1 грошові кошти, що підтверджується копіями платіжних інструкцій (а.с. 47-52, 57-107). Суд не визначає загальну суму сплачених коштів і не надає оцінку вказаним доказам як підтвердженню належного виконання рішення Жовтневий районний суд м. Харкова 29.08.2023 року про стягнення аліментів, визначення заборгованості по сплаті аліментів не входить до предмету доказування по даній справі.
Як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно транспортних засобів від 28.01.2026 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником транспортного засобу «VOLVO 850», 1995 року випуску, зареєстрованого 18.02.2017 року (а.с. 6). Вказані відомості підтверджуються також копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 127). 
Крім того позивачем ОСОБА_1 на підтвердження її витрат додані до позову копії документів і рахунків, складених іноземною мовою без належним чином засвідченого перекладу на українську мову, у зв`язку з чим вказані докази не можуть бути оцінені судом по суті (а.с.7-21, 116-123). 
Згідно з довідкою про роботу та доходи ОСОБА_7 , дружини відповідача, остання працює продавцем продовольчих товарів та її загальна сума доходу за період з 09.09.2025 року по 28.02.2026 року склала 32 591,47 грн. (а.с. 128).
Відповідно до копії договору оренди житла від 19.12.2023 року ОСОБА_8 є наймачем квартири, щомісячна вартість житла в якій складає 7 000,00 грн. (а.с. 129).
Надані сторонами світлини з соціальних мереж, а також листування суд вважає неналежними доказами стосовно матеріального стану позивача та відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідно до ч.3 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. 
Так, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що вказані докази не підтверджують наявність обставин, які визначені законом як підстави для збільшення розміру аліментів, призначених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.08.2023 року. При цьому суд враховує, що вказане рішення прийнято з урахуванням обставин, які існували на момент його ухвалення і набрало законної сили. Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів і не повідомлено суд про нові обставини, які б свідчили про зміну матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, або про інші обставини, що мали б значення для перегляду і збільшення призначеного судом розміру аліментів в сумі 2000 грн., яка і на даний час не є нижче від мінімального гарантованого розміру аліментів, передбаченого законом. Крім того суд вважає безпідставними посилання позивача на інфляційні процеси, оскільки вказаний розмір аліментів визначено судом з індексацією відповідно до закону.
З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах – учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, враховуючи, що позивач при зверненні з позовом звільнена від сплати судового збору на підставі закону, а стягненню з відповідача такі витрати не підлягають.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 77, 81, 82, 128, 131, 141, 247, 265, 280, 354, 430 ЦПК України, ст. 180, 181, 182, 183, 191, 192 Сімейного кодексу України, Законом України «Про судовий збір», суд,-
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини – відмовити. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Повне рішення складено 29.06.2026 року.

Суддя Н.В. Баркова