Номер справи 171/4422/25
Номер провадження 2/171/2526/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.26 м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шкарлат Я.Ю.,
за участю секретаря Бахтіярової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  про скасування заборони відчуження нерухомого майна,
ВСТАНОВИВ:
На адресу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак Т.А., до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про скасування заборони відчуження нерухомого майна. 
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 з 23.04.2004 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 . Весною 2024 року позивач вирішив продати будинок, проте при зверненні до нотаріуса йому було повідомлено про неможливість укладення угоди в зв`язку з наявністю заборони відчуження вказаного нерухомого майна. При зверненні до державного реєстратора позивач дізнався, що на належний йому будинок з надвірними будівлями зареєстровано заборону відчуження на підставі договору застави між колишнім власником ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк». 04.04.2024 року позивач звернувся до відповідача АТ КБ «Приватбанк» із заявою щодо надання роз`яснень про наявність заборони відчуження належного йому нерухомого майна та вжиття заходів для зняття обтяження з нерухомості. Відповідач повідомив позивача, що для зняття обтяження з нерухомості за кредитним договором до банку має звернутися позичальник за кредитом.
Позивач вживав заходи для пошуку попереднього власника будинку ОСОБА_2 , проте місце проживання/перебування ОСОБА_2 не встановив, а від спільних знайомих дізнався, що ОСОБА_2 помер, після чого позивач знову звернувся до відповідача з проханням вжити заходи до скасування заборони відчуження належного йому житлового будинку.
25.06.2025 року відповідач в особі представника іпотекодержателя АТ КБ «Приватбанк» Чайковської Л.В. надав йому заяву іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії договору застави.
При зверненні до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. з вищевказаною заявою відповідача від 25.06.2025 року (приватний нотаріус Апостолівського РНО Оксамитна Н.В. не здійснює нотаріальну діяльність) йому було надано роз`яснення, що зі вказаною заявою до нотаріуса мають право звернутися лише сторони договору застави, на підставі якого було зареєстровано обтяження, тобто – або уповноважений представник банку, або Заболотній Ю.С. Так як відповідач на протязі тривалого часу так і не звернувся до нотаріуса із заявою щодо припинення обтяження на належне позивачу нерухоме майно, позивач змушений звернутися до суду з даною заявою.
Просить позов задовольнити та скасувати обтяження - заборону відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , яка зареєстрована 19.04.2007 року о 15:12:56 за № 4835157 реєстратором: приватний нотаріус Оксамитна Н.В., підстава обтяження: договір застави, 1273, 25.04.2002, Криворізька філія КБ «Приватбанк»; тип обтяження: заборона (архівний запис); додаткові дані: архівний номер 3275569DNIPER21833, архівна дата: 29.04.2002, дата виникнення 29.04.2002, № реєстру: 99915-1473. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.
Відповідачем 02.04.2026 року надіслано відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача Пелих Я.М. просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача та позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Відповідач вказує у відзиві, що між АТ КБ “ПриватБанк” та попереднім власником житлового будинку з надвірними будівлями ОСОБА_2 було укладено договір застави № 324к-02/АП від 25.04.2002 року, який посвідчено приватним нотаріусом Апостолівського РНО Оксамитною Н.В. в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Також відповідач у відзиві зазначив, що зобов`язання за кредитним договором виконано, на підставі чого АТ КБ «ПриватБанк» надав заяву іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії договору застави за місцем вимоги, в якій на підставі ст.4 ЗУ «Про іпотеку» просив здійснити державну реєстрацію припинення: заборони відчуження щодо об`єктів нерухомого майна; іпотеки щодо об`єктів нерухомого майна. Банк виконав усі передбачені законом дії. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» подав заяву про державну реєстрацію припинення іпотеки та заборони відчуження. Отже, відповідач не чинить жодних перешкод щодо припинення заборони відчуження та діяв добросовісно і в межах закону. Подальше внесення запису залежить виключно від нотаріуса чи державного реєстратора. Вважає, що АТ КБ “ПриватБанк” не є належним відповідачем по справі, оскільки банк жодним чином не порушував прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки про порушення своїх прав позивач мав можливість дізнатися у 2002 році після придбання нерухомого майна.
06.04.2026 року представником позивача Чумак Т.А. подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що в порушення положень п.5 ч.3 ст.178, ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту його звернення до нотаріуса чи державного реєстратора із заявою як іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань ОСОБА_2 (попереднім власником нерухомого майна) та про припинення дії договору застави за місцем вимоги, а також про здійснення державної реєстрації припинення заборони відчуження щодо об`єктів нерухомого майна та іпотеки щодо об`єктів нерухомого майна, а саме – щодо житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, належного позивачу в порядку, передбаченому ЗУ «Про нотаріат». Фактично відповідач обмежився лише виготовленням листа від 25.06.2025 року, який підписано представником іпотекодержателя - АТ КБ «Приватбанк» Чайковською Л.В., про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії договору застави, який адресовано – «За місцем вимоги». Вказаний лист було вручено позивачу, який жодним чином не міг його реалізувати, оскільки не являється уповноваженою особою банку.
Представник позивача вважає, що відповідач є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме бездіяльністю відповідача порушуються права позивача. Вказує, що твердження відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не накладав заборону та не здійснював реєстраційні дії, заборона відчуження накладена приватним нотаріусом Апостолівського РНО Оксамитною Н.В., а не АТ КБ «ПриватБанк», а тому відсутній факт порушення прав позивача з боку Банку, є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному цивільному законодавству, оскільки нотаріус – це посадова особа, яка має право здійснювати нотаріальні дії та посвідчувати документи згідно з законодавством. Нотаріальні дії нотаріус вчиняє за певних умов, однією з яких є звернення до нотаріуса заінтересованої особи. Тобто – без звернення відповідача до приватного нотаріуса Оксамитної Н.В. із клопотанням щодо посвідчення договору застави спірного нерухомого майна та реєстрації обтяження вказаного майна не було б зареєстровано обтяження майна позивача. Також представник позивача вважає безпідставним твердження відповідача про пропуск позивачем позовної давності, яка на думку представника відповідача почала перебіг з 22.04.2004 року, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався весною 2024 року.
Інших заяв по суті від учасників справи до суду не надходило.
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі.
Представник позивача адвокат Чумак Т.А. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про підтримання позову та розгляд справи без її участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання відповідач повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, на підставі чого суд доходить висновку щодо неявки представника відповідача в судове засідання без поважних причин та можливість розгляду справи у відсутність представника відповідача згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази та доводи сторін, суд встановив наступні обставини. 
22 квітня 2004 року позивач придбав у ОСОБА_2 , від імені якого за дорученням діяла ОСОБА_3 , житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .
За вказаним фактом приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В. посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку та договір зареєстровано в реєстрі за № 754.
Відповідно до п.1.4 вказаного договору покупець стверджує, що на момент укладення цього договору вказаний вище житловий будинок не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами. Треті особи не мають прав на житловий будинок.
Також у договорі зазначено, що відсутність заборони відчуження (арешту) підтверджується довідкою, виданою з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В. від 22.04.2004 року за № 624935-1473.
23.04.2004 року вищевказаний договір купівлі-продажу житлового будинку зареєстровано в КП «Апостолівське БТІ», номер запису 79 в книзі 42, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
У придбаному будинку позивач зареєструвався 08.07.2004 року. 
Позивач вказує, що весною 2024 року він дізнався, що на належний йому будинок з надвірними будівлями зареєстровано заборону відчуження на підставі договору застави між колишнім власником ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк».
04.04.2024 року позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою щодо надання роз`яснень про наявність заборони відчуження належного йому нерухомого майна та вжиття заходів для зняття обтяження з нерухомості.
Листом від 11.04.2024 року відповідач, посилаючись на банківську таємницю, відмовив позивачу у наданні інформації щодо укладення кредитного договору та зазначив, що для зняття обтяження з нерухомості за кредитним договором до банку має звернутися позичальник за кредитом.
Позивачем вживалися заходи для пошуку попереднього власника будинку ОСОБА_2 , проте місце проживання/перебування ОСОБА_2 позивач не встановив, після чого позивач знову звернувся до відповідача з проханням вжити заходи до скасування заборони відчуження належного йому житлового будинку.
25.06.2025 року відповідач в особі представника іпотекодержателя АТ КБ «Приватбанк» Чайковської Л.В. надав позивачу заяву іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії договору застави.
У вказаній заяві зазначено, що 25.04.2002 року між Приватбанком та ОСОБА_2 був укладений договір застави № 324к-02/АП, який посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В. за реєстровим № 1273 від 25.04.2002 року; одночасно вказаним нотаріусом була накладена заборона відчуження нерухомого майна від 25.04.2002 року. Згідно з положеннями вказаного договору застави в якості забезпечення виконання кредиторських зобов`язань по кредитному договору № 324к-02/АП від 25.04.2002 року в заставу було передане та накладена заборона на відчуження на нерухоме майно, а саме: будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з повним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань по кредитному договору № 324к-02/АП від 25.04.2002 року договір застави № 324к-02/АП між банком та ОСОБА_2 припинив дію.
У підсумку представник відповідача просить у своїй заяві здійснити державну реєстрацію припинення заборони відчуження щодо об`єктів нерухомого майна (будинок за адресою: АДРЕСА_1 ).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.11.2025 року нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу реєстровий номер 754, що посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитна Н.В. 22.04.2004 року; дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності – 23.04.2004 року.
У вказаній Інформації також зазначено, що на вищевказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано обтяження – заборона (архівний запис) відчуження нерухомого майна, яка зареєстрована 19.04.2007 року о 15:12:56 за № 4835157 реєстратором: приватний нотаріус Оксамитна Н.В., підстава обтяження: договір застави, 1273, 25.04.2002, Криворізька філія КБ «Приватбанк»; тип обтяження: заборона (архівний запис); додаткові дані: архівний номер 3275569DNIPER21833, архівна дата: 29.04.2002, дата виникнення 29.04.2002, № реєстру: 99915-1473; власник ОСОБА_2 , причина відсутності коду – архівний запис.
При зверненні до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. з вищевказаною заявою відповідача від 25.06.2025 року позивачу було надано роз`яснення, що зі вказаною заявою мають право звернутися лише сторони договору застави, на підставі якого було зареєстровано обтяження, тобто – або уповноважений представник банку, або Заболотній Ю.С.
Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Нормою ч.1 ст.321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором. У випадках, встановлених законом, права і обов`язки, пов`язані з обтяженням, виникають у третіх осіб.
Стаття 572 Цивільного кодексу України визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до частини першої статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Згідно з частиною першою статті 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.
Частина перша статті 591 ЦК України передбачає, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.
Відповідно до частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
Наданими до суду доказами підтверджено, що позивач не являється боржником у будь-якому зобов`язані перед відповідачем, крім того, підтверджено, що зобов`язання, на підставі якого 25.04.2002 року приватним нотаріусом Оксамитною Н.В. було посвідчено договір застави, було виконано боржником ОСОБА_2 .
Оскільки право власності ОСОБА_2 на вищевказаний будинок було припинено з дня укладення договору купівлі-продажу цього майна, тобто з 22 квітня 2004 року, обтяження на цей будинок як на майно, що належить позивачу, 19.04.2007 року було накладено та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна необґрунтовано.
Відтак, обтяження на заставлене майно має бути скасовано.
Частина друга статті 593 ЦК України передбачає, що у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
У постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду).
Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Наявність заборони відчуження належного позивачу нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та ухилення відповідача від звернення до нотаріуса із заявою щодо реєстрації припинення заборони відчуження належного позивачу нерухомого майна є перешкодою у володінні та користуванні позивачем вказаного об`єкту нерухомості, порушує його право власності, а тому належне позивачу право власності підлягає судовому захисту у спосіб, визначений законом.
На переконання суду належним способом захисту порушених прав позивача є скасування обтяження - заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , яка зареєстрована 19.04.2007 року о 15:12:56 за № 4835157 реєстратором: приватний нотаріус Оксамитна Н.В., підстава обтяження: договір застави, 1273, 25.04.2002, Криворізька філія КБ «Приватбанк»; тип обтяження: заборона (архівний запис); додаткові дані: архівний номер 3275569DNIPER21833, архівна дата: 29.04.2002, дата виникнення 29.04.2002, № реєстру: 99915-1473.
Відтак, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, з огляду на наступне.
Згідно приписів ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В порушення положень п.5 ч.3 ст.178, ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту його звернення до нотаріуса чи державного реєстратора із заявою як іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань ОСОБА_2 (попереднім власником нерухомого майна) та про припинення дії договору застави за місцем вимоги, а також про здійснення державної реєстрації припинення заборони відчуження щодо об`єктів нерухомого майна та іпотеки щодо об`єктів нерухомого майна, а саме – щодо житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, належного позивачу.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.
Таким чином, на відповідача законом покладено обов`язок звернутися з відповідною заявою щодо припинення іпотеки у разі повного погашення боргу протягом 14 днів, проте відповідач ухилився від виконання зазначеного обов`язку, що в подальшому призвело до порушення прав позивача.
Згідно приписів ст.74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; смертю відчужувача за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором або смертю другого з подружжя, що уклали спадковий договір; смертю другого з подружжя, яке склало спільний заповіт подружжя; відчуженням майна, переданого під виплату ренти; спливом строку, на який накладено заборону відчуження; рішенням суду; судовим рішенням про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою, про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; в інших випадках, встановлених законодавством.
Нотаріус знімає заборону відчуження рухомого майна у випадках, встановлених законодавством.
Не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників.
При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії (ч.1-2 ст.43 цього Закону).
Відповідно до частин 6-7 статті 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень.
Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.
Таким чином, вказаними положеннями Закону України «Про нотаріат» визначено порядок вчинення такої нотаріальної дії як зняття заборони відчуження нерухомого майна, відповідно до якого вказана нотаріальна дія вчиняється: 
1) за повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту) – в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»;
2) за обов`язкової участі уповноваженого представника банку з відповідним обсягом повноважень.
Відповідачем не надано доказів звернення уповноваженого представника банку до нотаріуса із заявою припинення дії договору застави та здійснення державної реєстрації припинення заборони відчуження щодо об`єктів нерухомого майна як після фактичного виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 , так і після звернення позивача до банку з питання вжиття заходів щодо скасування заборони відчуження належного йому нерухомого майна. Відтак, доводи відповідача в даній частині є такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, суд вважає, що відповідач є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме бездіяльністю відповідача порушуються права позивача, так як порушення відповідачем приписів ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про нотаріат», ЦК України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням прав позивача на володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном.
Твердження відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не накладав заборону та не здійснював реєстраційні дії, заборона відчуження накладена приватним нотаріусом Апостолівського РНО Оксамитною Н.В., а не АТ КБ «ПриватБанк», а тому відсутній факт порушення прав позивача з боку Банку, є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному цивільному законодавству, оскільки нотаріус – це посадова особа, яка має право здійснювати нотаріальні дії та посвідчувати документи згідно з законодавством. Нотаріальні дії нотаріус вчиняє за певних умов, однією з яких є звернення до нотаріуса заінтересованої особи. Тобто – без звернення відповідача до приватного нотаріуса Оксамитної Н.В. із клопотанням щодо посвідчення договору застави спірного нерухомого майна та реєстрації обтяження вказаного майна не було б зареєстровано обтяження майна позивача.
Також у відзиві на позов представник відповідача вказує, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», повноваження щодо внесення та скасування записів у Державному реєстрі прав належать державному реєстратору або нотаріусу. Банк: не є суб`єктом державної реєстрації; не здійснює внесення або скасування записів; не може виконати рішення суду у разі задоволення позову, тому представник банку вважає, що позов заявлено до неналежного відповідача.
Стосовно вказаних доводів відповідача суд зазначає, що позивач не звертався з вимогою до відповідача про зобов`язання банку скасувати реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, тобто – щодо виконання судового рішення. Відтак, зазначені доводи відповідача не заслуговують на увагу.
Щодо способу захисту прав позивача, то слід зазначити, що відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), зокрема, у зв`язку з рішенням суду.
Таким чином, позивачем обрано належний спосіб захисту порушених прав.
Безпідставним є твердження відповідача про пропуск позивачем позовної давності, яка на думку представника відповідача почала перебіг з 22.04.2004 року, з наступних підстав.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позивачем в позовній заяві зазначено, що про порушення своїх прав він дізнався весною 2024 року, після чого 04.04.2024 року звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою щодо надання роз`яснень про наявність заборони відчуження належного йому нерухомого майна та вжиття заходів для зняття обтяження з нерухомості.
Листом від 11.04.2024 року відповідач, посилаючись на банківську таємницю, відмовив позивачу у наданні інформації щодо укладення кредитного договору та зазначив, що для зняття обтяження з нерухомості за кредитним договором до банку має звернутися позичальник за кредитом.
Копія відповіді банку долучена до позовної заяви.
Крім того, в договорі купівлі-продажу позивачем житлового будинку у ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 754, зазначено, що відповідно до п.1.4 вказаного договору покупець стверджує, що на момент укладення цього договору вказаний вище житловий будинок не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами. Треті особи не мають прав на житловий будинок.
Також у договорі зазначено, що відсутність заборони відчуження (арешту) підтверджується довідкою, виданою з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В. від 22.04.2004 року за № 624935-1473.
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.11.2025 року підтверджуються як обставина реєстрації 23.04.2004 року права власності на будинок, розташований по АДРЕСА_1 , за позивачем, так і обставина реєстрації обтяження згідно договору застави від 25.04.2002 року, яке зареєстровано лише 19.04.2007 року.
Вказані докази долучені до позовної заяви і в повній мірі підтверджують доводи позивача та спростовують твердження відповідача, викладені у відзиві на позов.
При укладені 23.04.2004 року договору купівлі-продажу вищевказаного будинку обтяження на вказане нерухоме майно не було зареєстровано, а тому права позивача не були порушені.
Про реєстрацію обтяження на належний позивачу будинок 19.04.2007 року позивача ніхто не повідомляв, а тому він не міг знати про вчинення вказаної реєстраційної дії.
Про порушення своїх прав позивач дізнався весною 2024 року, а тому, звернувшись до суду з даним позовом у грудні 2025 року, строк звернення до суду позивачем не пропущено. Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами доводи позивача про обізнаність щодо порушення його прав весною 2024 року, тому суд відхиляє вказані доводи відповідача як необґрунтовані.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволений в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст.12,13,81,82,89,141,247,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про скасування заборони відчуження нерухомого майна -задовольнити.
Скасувати обтяження - заборону відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , яка зареєстрована 19.04.2007 року о 15:12:56 за № 4835157 реєстратором: приватний нотаріус Оксамитна Н.В., підстава обтяження: договір застави, 1273, 25.04.2002, Криворізька філія КБ «Приватбанк»; тип обтяження: заборона (архівний запис); додаткові дані: архівний номер 3275569DNIPER21833, архівна дата: 29.04.2002, дата виникнення 29.04.2002, № реєстру: 99915-1473.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.
На рішення може бути подана апеляційна скарга в Дніпровський апеляційний суд через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Я.Ю.Шкарлат