Справа № 175/30/25
Провадження № 2/175/14/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2026 року   с-ще. Слобожанське
Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бойко О.М.
із секретарем судового засідання Грицай К.С.,
за участі:
представника позивача – Завізіон В.В.,
представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, –

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було розподілено до провадження судді Бойка О.М.
В позовних вимогах просять суд: Стягнути з відповідача  ОСОБА_2  РНОКПП НОМЕР_1 безпідставно збереженні кошти у сумі 49796,93 грн. та судові витрати.
Обґрунтували позовні вимоги тим, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Відповідачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1813855512214), а саме: нове будівництво харчової заготівельної фабрики, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 власності на нерухоме майно зареєстроване 15.04.2019 року.
На підставі рішення Підгородненської міської ради та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VІ від 06.09.2012, Підгородненська міська рада 22.10.2021 зареєструвала за собою право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер 1221411000:02:030:0497, загальною площею 0,1560 га для ведення особистого селянського господарства, код виду цільового призначення земель 01.03, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 11.01.2024 року реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1560 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:0497 відбулася 20.10.2021 року.
Фактичне користування земельною ділянкою, кадастровий номер 1221411000:02:030:0497, відповідачем здійснюється з 2019 року з моменту державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нове будівництво харчової заготівельної фабрики, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 п.
20.05.2024 року на адресу відповідача: АДРЕСА_2 , направлено листа № 1657, щодо сплати за фактичне користування земельною ділянкою кадастровий номер 1221411000:02:030:0497 без договору оренди. Лист відповідачем не було отримано та повернуто на адресу міської ради.
Відповідач ухиляється від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому позивач звертається до суду для захисту свого порушеного права.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні. Вказала, що була проведена невірна оцінка земельної ділянки.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Відповідачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1813855512214), а саме: нове будівництво харчової заготівельної фабрики, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район, місто Підгородне, вулиця Набережна. будинок 50п. Право власності на нерухоме майно зареєстроване 15.04.2019 року.
На підставі рішення Підгородненської міської ради та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VІ від 06.09.2012, Підгородненська міська рада 22.10.2021 зареєструвала за собою право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер 1221411000:02:030:0497, загальною площею 0,1560 га для ведення особистого селянського господарства, код виду цільового призначення земель 01.03, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади — жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Органи місцевого самоврядування мають право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, маючи у власності об`єкт нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою, та у період з 2021 року по 2023 рік не сплачує плату за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі. У зв`язку з цим з посиланням на ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що відповідач протиправно зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшив вартість власного майна, тобто мав факт за рахунок позивача безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати.
Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські, селищні ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.
У силу ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю — обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється У формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної та комунальної власності — обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.72 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до частини першої та другої ст. 1212 Цивільного кодексу України особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Частина перша ст. 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння i користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати оренду плату (п. «в» частини 1 ст. 96 Земельного кодексу України).
У силу ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений
Визначення земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Як встановлено приписами ч.1,3,4,9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту ї формування (крім випадків суборенди, сервітуту частини земельних ділянок) та державної реєстрації права щодо власності на неї.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або ділянки, державній власності.
Згідно з Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 11.01.2024 року реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1560 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:0497 відбулася 20.10.2021 року.
Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди. 
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової Оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпунктів 288.5.1 статті Податкового кодексу України.
Відповідно до статті 289 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка земель використовується для визначення розміру земельного податку та орендної плати за оцінка землі державної та комунальної власності. Крім того, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, щороку визначає величину коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель, населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, виходячи з індексу споживчих цін минулого року.
Відповідно до ч. 2 ст. 20 і ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг із технічно документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом законодавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
З огляду на вказані приписи положень чинного законодавства України нормативна грошова оцінка вартості земельної ділянки є обов`язковим доказом для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення такої справи, зокрема щодо площ земельної ділянки для розрахунку суми недоотриманих доходів позивача, а також щодо визначення розміру орендної плати за земельні ділянки на підставі нормативної грошової оцінки.
Нормативно грошова оцінка земельної ділянки згідно Витягу із технічно документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки №7381/301-23 від 05.09.2023, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області, становить 329 893,28 грн.
Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання ст. 289 Податкового кодексу України були визначені коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель:
-за 2022 рік Кі = 115;
-за 2021 рiк Кі = 1,1;
Тобто за 2022 рік нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1221411000:02:030:0497 можна розрахувати:
329 893,28 грн.: 1,15=286 863,72 грн. 
3а 2021 рік: 286 863,72 грн.: 1,1 = 260 785,20 грн.
Рішенням Підгородненської міської ради №3749-LІІ/VІ від 29.01.2015 із внесеними змінами рішенням №446н-XXXVIІ/VІІ від 15.12.2017 встановлена ставка оренди землі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Таким чином, за 2021 рік орендна плата за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1221411000:02:030:0497 становить: 260 785,20 грн. х 12% = 31 294,22 грн.
Рішенням сесії Підгородненської міської ради №1538-11/8 від 28.12.2021 рішенням №1748 від 12.07.2022 «Про встановлення ставок орендної плати за використання та земельних ділянок комунальної власності на території Підгородненської міської територіальної громади» для земель з цільовим призначення 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, встановлена ставка оренди розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Отже, оренда плата за користування земельною ділянкою становить, за 2022 рік: 286 863,72 х 3% = 8605,91 грн.; за 2023 рік: 329 893,28 х 3% = 9896,80 грн.
Загальна сума орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер 1221411000:02:030:0497, яку відповідачем безпідставно не сплачено з 2021 по 2023. на користь позивача становить 49 796,93 грн.
Таким чином, відповідач зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору тим самим збільшив вартість власного майна, а позивач втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувся факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.
До моменту оформлення власником (відповідачем) об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання ї власником (позивачем) доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційним. 
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-4, від 20 листопада 2018 року У справі №92213412/17.
Фактичне користування земельною ділянкою, кадастровий номер 1221411000:02:030:0497, відповідачем здійснюється з 2019 року з моменту державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нове будівництво харчової заготівельної фабрики, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, місто Підгородне, вулиця Набережна, будинок 50п.
20.05.2024 року на адресу відповідача: АДРЕСА_2 , направлено листа № 1657, щодо сплати за фактичне користування земельною ділянкою кадастровий номер 1221411000:02:030:0497 без договору оренди. Лист відповідачем не було отримано та повернуто на адресу міської ради.
Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов?язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці. зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява №38722/02). Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен
забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.  При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розподілі судових витрат суд відповідно до положень ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог.
Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028,00 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.
Керуючись ст.ст.12,81,133,141,247,263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2  РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, вул. Центральна, 46, місто Підгородне, код ЄДРПОУ 05520750, безпідставно збереженні кошти у сумі 49796,93 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2  РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, вул. Центральна, 46, місто Підгородне, код ЄДРПОУ 05520750, суму судових витрат, що складаються з судового збору в розмірі 3 028,00 грн. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя    О.М. Бойко