ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2026 року	справа № 380/3018/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 із вимогами:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від надання довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, відповідно до додатку до доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 та військовій частині НОМЕР_2 довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, відповідно до додатку до доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, який був призваний на військову службу 25.02.2022 у віці 23 років, у період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 неодноразово брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, що за сукупністю становить більше шести місяців станом на 13.02.2025, а також отримав під час захисту Батьківщини вибухову травму (акубаротравму) та був атестований до присвоєння первинного офіцерського звання «молодший лейтенант». На думку позивача, наведені обставини надають йому право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, а відмова відповідача у видачі довідки встановленої форми, необхідної для реалізації цього права, є протиправною та позбавляє позивача можливості отримати належну йому винагороду.
Ухвалою судді від 23.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечено. Відповідач зазначив, що за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2025 №993 (продовжено наказом від 31.10.2025 №1248), не підтверджено факту безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, оскільки бойових розпоряджень та/чи бойових наказів на ім`я позивача не видавалося, а до журналів бойових дій записів про його участь не вносилося. Відповідач також послався на те, що довідка про безпосередню участь особи у заходах за формою додатка 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, не є документом, що підтверджує безпосередню участь у бойових діях лише в районах ведення воєнних (бойових) дій, оскільки видається з іншою метою - для надання статусу учасника бойових дій, а тому, на переконання відповідача, відмова у видачі спірної довідки є правомірною.
Розглянувши позовну заяву та відзив, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.02.2022 призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 №35. Станом на дату призову позивачу виповнилося 23 роки.
У військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив військову службу у період з 25.02.2022 по 19.12.2024, розпочавши службу на посаді діловода відділення логістики у військовому званні «солдат», а в подальшому проходив службу на посадах сержантського складу, що підтверджується послужним списком та витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 10.08.2024 №343, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , позивач брав безпосередню участь у відповідних заходах у періоди з 28.04.2022 по 10.06.2022, з 11.06.2022 по 12.12.2022, з 15.12.2022 по 28.12.2022, з 10.01.2023 по 13.01.2023, з 17.01.2023 по 26.06.2023, з 11.07.2023 по 09.09.2023, з 21.09.2023 по 15.02.2024 та з 15.03.2024 по 24.04.2024, перебуваючи, зокрема, у Донецькій та Луганській областях, Миколаївській міській територіальній громаді, с. Рай-Олександрівка, а також у Харківській області, Курилівській сільській об`єднаній територіальній громаді, с. Кругляківка. Підставою для видачі довідки зазначено численні накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), бойові розпорядження Головнокомандувача ЗС України, оперативно-тактичних угруповань та командира військової частини НОМЕР_1 , а також журнали бойових дій військової частини НОМЕР_1 за відповідні періоди.
Указані періоди безпосередньої участі узгоджуються із пунктом 9 послужного списку позивача та підтверджуються відомостями про нарахування йому за відповідні періоди додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 23.11.2024 №911, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу від 03.11.2024 №327-ОД, позивач 10.04.2024 під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, у ході ворожого авіаудару по н.п. Кругляківка Куп`янського району Харківської області отримав вибухову травму, акубаротравму. Травма не пов`язана із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення; на момент отримання травми позивач перебував у засобах індивідуального захисту та не перебував у стані сп`яніння.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» №351, стан позивача після перенесеної мінно-вибухової травми від 10.04.2024 (акубаротравма без порушення цілісності барабанних перетинок у вигляді помірного цефалгічного синдрому, синдрому лікворної гіпертензії), а також помірно-виражений посттравматичний стресовий розлад визнані такими, що пов`язані із захистом Батьківщини. На підставі цієї довідки позивача визнано придатним до служби лише у військових частинах забезпечення, навчальних центрах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони.
Атестацією на присвоєння первинного офіцерського звання, складеною командиром роти логістики військової частини НОМЕР_1 та погодженою командиром військової частини НОМЕР_1 і начальником регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 », позивача визнано гідним призначення на посаду помічника начальника продовольчої служби логістики військової частини НОМЕР_1 та присвоєння первинного військового звання офіцерського складу «молодший лейтенант». Вказану атестацію затверджено Командувачем Сил територіальної оборони Збройних Сил України. У подальшому позивачу 17.02.2023 присвоєно первинне військове звання «молодший лейтенант».
З метою реалізації права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах позивач через свого представника - адвоката Нурієва Р.Б. - звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою (адвокатським запитом) про надання довідки за формою, встановленою відповідно до доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд.
На підставі розпорядження начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 30.09.2025 №Н-11559 щодо скарги адвоката Нурієва Р.Б. в інтересах позивача, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2025 №993 (продовженого наказом від 31.10.2025 №1248) призначено службове розслідування. За результатами службового розслідування складено акт від 26.11.2025, яким факт безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій визнано не підтвердженим, а відмову у видачі довідки - правомірною.
Уважаючи дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у наданні довідки протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд керується таким.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова №153) затверджено відповідний Порядок та передбачено виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
Абзацом другим пункту 4 Постанови №153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень.
Абзацом четвертим пункту 4 Постанови №153 передбачено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон), винагорода виплачується в повному обсязі.
Крім того, пунктом 4 Постанови №153 окремо визначено, що виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо її виплати та, зокрема, проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант».
З метою реалізації положень Постанови №153 Міністром оборони України видано окремі доручення від 20.02.2025 №999/уд та від 26.09.2025 №5601/уд, якими затверджено, зокрема, форму довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, та визначено, що відповідна виплата здійснюється за наказом командира військової частини на підставі пакета документів, до складу якого входить така довідка.
Отже, наявність довідки встановленої форми є обов`язковою умовою для розгляду питання про призначення військовослужбовцю одноразової грошової винагороди, а її відсутність унеможливлює реалізацію цього права. За таких обставин предметом спору у цій справі є не безпосередньо виплата винагороди, а правомірність відмови відповідача у видачі позивачу довідки, без якої право на винагороду об`єктивно не може бути реалізоване.
Суд встановив, що позивач відповідає сукупності визначених Постановою №153 умов, а саме: був призваний на військову службу 25.02.2022, тобто після введення воєнного стану в Україні; на дату призову йому виповнилося 23 роки, що не перевищує встановленої граничної межі у 25 років; розпочав проходження військової служби у званні «солдат» та проходив службу на посадах рядового і сержантського складу; брав безпосередню участь у бойових діях у періоди, зафіксовані у довідці від 10.08.2024 №343 та послужному списку, що за сукупністю становить понад шість місяців станом на 13.02.2025; був атестований до присвоєння первинного офіцерського звання «молодший лейтенант»; отримав 10.04.2024 травму (акубаротравму) у зв`язку із захистом Батьківщини.
Доводи відповідача про непідтвердження факту безпосередньої участі позивача у бойових діях з огляду на відсутність на його ім`я бойових розпоряджень (наказів) та записів у журналах бойових дій суд оцінює критично, виходячи з такого.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях здійснюється на підставі комплексу (сукупності) інформації, наявної у відповідних документах (бойових наказів, журналів бойових дій та рапортів командирів), а не виключно на підставі одного окремо взятого документа. 
У постанові від 30.05.2025 у справі №360/1351/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголосив, що суди повинні ретельно досліджувати весь комплекс доказів, без перекладання тягаря наслідків недбалості чи неефективної роботи посадових осіб на військовослужбовця.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.05.2024 у справі №120/4387/23, від 24.05.2024 у справі №120/4967/23, від 28.05.2024 у справі №120/5170/23, від 08.08.2024 у справі №280/2754/23 та від 21.03.2024 у справі №560/3159/23, порушення посадовими особами порядку складання, передання та обліку документів, рапортів та іншої інформації щодо безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях не свідчить про відсутність у нього права, набуття якого пов`язане з фактом такої участі.
Верховний Суд також неодноразово (зокрема у постанові від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а) наголошував на обов`язку суду встановлювати всі обставини справи незалежно від позиції сторін, з огляду на положення статей 2 та 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких суд уживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. При цьому держава не може відмовити особі у виплатах, якщо існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати, а особа відповідає визначеним цими нормами умовам.
Застосовуючи наведені правові позиції до спірних правовідносин, суд враховує, що сам відповідач - військова частина НОМЕР_1 - видав позивачу довідку від 10.08.2024 №343, у якій підставою для її оформлення зазначено саме бойові накази (розпорядження) та журнали бойових дій військової частини НОМЕР_1 за конкретні періоди. Указана довідка не скасована, є чинною та підтверджує безпосередню участь позивача у відповідних заходах протягом періодів, які за сукупністю перевищують шість місяців. За цих обставин твердження відповідача про відсутність на ім`я позивача бойових розпоряджень та записів у журналах бойових дій вступає в суперечність із власним документом відповідача та матеріалами справи.
Окрім того, факт безпосередньої участі позивача у бойових діях підтверджується похідними доказами - отриманням ним 10.04.2024 травми (акубаротравми) у бойовій обстановці під час виконання бойових завдань, що підтверджено довідкою про обставини травми від 23.11.2024 №911 та довідкою військово-лікарської комісії №351, якою встановлено причинний зв`язок травми та захворювання із захистом Батьківщини. Повноваження зі встановлення причинного зв`язку захворювань і травм із захистом Батьківщини покладені на військово-лікарські комісії згідно з наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, а тому відповідні висновки є належним доказом обставин, з якими закон пов`язує право на винагороду, у тому числі за абзацом четвертим пункту 4 Постанови №153.
Суд також враховує те, що позивача було атестовано до присвоєння первинного офіцерського звання «молодший лейтенант», що окремо віднесено пунктом 4 Постанови №153 до категорій військовослужбовців, які зберігають право на винагороду. Присвоєння такого звання в порядку, визначеному пунктом 50 та пунктом 104 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачає обов`язкове проведення атестації, яка у цій справі була проведена та затверджена уповноваженою посадовою особою.
Доводи відповідача про те, що довідка за формою додатка 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, не є документом, що підтверджує безпосередню участь у бойових діях лише в районах ведення воєнних (бойових) дій, суд відхиляє як такі, що не спростовують протиправності оскаржуваної відмови. Зазначене застереження, наведене в окремому дорученні Міністра оборони України, стосується процедури документального підтвердження участі для цілей нарахування винагороди і не позбавляє позивача права на отримання саме спірної довідки встановленої форми (за формою додатка до доручення №999/уд), необхідної для звернення за виплатою. Відмова у видачі такої довідки за наявності в розпорядженні відповідача документів, що підтверджують участь позивача у бойових діях та отримання ним травми, фактично унеможливлює реалізацію позивачем гарантованого державою права та покладає на нього наслідки бездіяльності посадових осіб, що суперечить наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду.
Суд наголошує, що в умовах правового режиму воєнного стану об`єктивно зросли роль та значення військовослужбовців як осіб, які несуть основний тягар протидії агресору та забезпечують оборону держави. Сумніви та неточності в оформленні службових документів, що виникли не з вини військовослужбовця, не можуть тлумачитися на його шкоду та слугувати підставою для відмови у наданні документів, необхідних для реалізації його соціальних гарантій.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач належними та допустимими доказами правомірності відмови у видачі позивачу спірної довідки не довів.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 , які проявилися у відмові від надання ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин відповідно до додатку до доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд, є протиправними, а відповідна позовна вимога - обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій або вчинити певні дії.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
З огляду на викладене, з метою ефективного поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 та військовій частині НОМЕР_2 довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, відповідно до додатку до доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат останнім не надано, то такі, в силу приписів ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , що полягають у відмові від надання ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, відповідно до додатку до доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та військовій частині НОМЕР_2 довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, відповідно до додатку до доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя   Желік О.М.