ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/3004/26	
Суддя І інстанції – Стрельнікова Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Кальника В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом Запорізької обласної прокуратури до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислав Андрійович про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Запорізька обласна прокуратура звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними та скасувати п. 3 постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 27.03.2026 ВП № 80624422 про відкриття виконавчого провадження та постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 27.03.2026 ВП № 80624422 про стягнення виконавчого збору.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізька обласна прокуратура, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржила його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Запорізька обласна прокуратура посилається на те, що державним виконавцем неправомірно розраховано суму виконавчого збору, що підлягає стягненню з Запорізької обласної прокуратури в сумі 34 588,00 грн як за виконання рішення немайнового характеру. Зазначає, що фактично судом зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 54 367,25 грн, а тому наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.07.2025 по справі №280/4789/25, яке набрало законної сили 04.03.2026, позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не виконання Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 та Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати, розрахованої відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, а саме без урахування окладу на посаді першого заступника керівника окружної прокуратури, щомісячної надбавки за вислугу років та інших виплат, передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру”.
Зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру (нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 03.05.2025 заробітну плату, розраховану відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, яка складається з окладу на посаді першого заступника керівника окружної прокуратури та щомісячної надбавки за вислугу років, а також інших виплат, передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання зазначеного рішення Запорізьким окружним адміністративним судом 19.03.2026 видано виконавчий лист щодо зобов`язання Запорізької обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 03.05.2025 заробітну плату, розраховану відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, яка складається з окладу на посаді першого заступника керівника окружної прокуратури та щомісячної надбавки за вислугу років, а також інших виплат, передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В. А. від 27.03.2026 було відкрите виконавче провадження №80624422 щодо примусового виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.07.2025 по справі №280/4789/25 щодо зобов`язання Запорізької обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 03.05.2025 заробітну плату, розраховану відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, яка складається з окладу на посаді першого заступника керівника окружної прокуратури та щомісячної надбавки за вислугу років, а також інших виплат, передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням раніше виплачених сум. Пунктом 3 резолютивної частини постанови державного виконавця було визначено стягнути з боржника (позивача) виконавчий збір у розмірі 34 588,00 грн.
Крім того, постановами державного виконавця від 27.03.2026, прийнятою у цьому ж виконавчому провадженні, було стягнуто з боржника (позивача) виконавчий збір у розмірі 34 588,00 грн.
Не погоджуючись з постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 27.03.2026 та пунктом 3 резолютивної частини постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження позивач звернувся до суду з цим позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон №1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404-VІІІ, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Частиною 2 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. 
Відповідно до ч.3 ст.27 Закону №1404-VIII, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. 
Отже, відповідно до положень статті 27 Закону №1404-VIII, розмір виконавчого збору залежить від того яке рішення перебуває на виконанні у державного виконавця, а саме для рішення майнового характеру сума виконавчого збору становить 10 відсотків відповідної суми, а для рішення не майнового характеру - чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Поряд з цим, відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, з-поміж іншого, ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.
Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
Натомість, до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, від 14.09.2022 року у справі №280/9443/21.
В свою чергу, як було встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.03.2026 ВП№80624422 щодо примусового виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.07.2025 по справі №280/4789/25 яким зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 03.05.2025 заробітну плату, розраховану відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, яка складається з окладу на посаді першого заступника керівника окружної прокуратури та щомісячної надбавки за вислугу років, а також інших виплат, передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.07.2025 по справі №280/4789/25 позовні вимоги щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 03.05.2025 заробітної плати, розрахованої відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, яка складається з окладу на посаді першого заступника керівника окружної прокуратури та щомісячної надбавки за вислугу років, а також інших виплат, передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру” є немайновими позовними вимогами, оскільки їх об`єктом виступає благо, яке не підлягає грошовій оцінці, тобто не є конкретно визначеною грошовою формою, тому розмір виконавчого збору мав обраховуватися на підставі ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VIII.
З огляду на викладене, державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, отже позовні вимоги позивача є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.
Поряд з цим, посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14 вересня 2022 року у справі №280/9443/21, колегія суддів вважає незастосовними до спірних правовідносин, оскільки висновки Верховного Суду викладені за інших фактичних обставин справи, порівняно з обставинами справи, яка розглядається.
Так, у справі №280/9443/21 спірні постанови про стягнення виконавчого збору, визначеного на підставі ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VIII (немайновий спір), прийняті державним виконавцем у зв`язку з виконанням судового рішення щодо зобов`язання Запорізької обласної прокуратури здійснити нарахування та виплату на користь позивача вихідної допомоги при звільненні в розмірі 24517,92 гривень, тобто є майновими позовними вимогами, оскільки їх об`єктом виступає благо, яке підлягає грошовій оцінці, відповідно, сума виконавчого збору у такому випадку мала обраховуватися з урахуванням суми грошового забезпечення, яку рішенням суду зобов`язано перерахувати та виплатити.
Натомість, як зазначалось, у справі, що розглядається, державний виконавець у спірній постанові визначив суму виконавчого збору за примусове виконання судового рішення, яким задоволено позовні вимоги немайнового характеру, тобто без конкретної суми грошових коштів.
Також не можуть бути застосовані до спірних правовідносин правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №907/9/17 та від 25.08.2020 у справі №910/13737/19, оскільки у справі предметом розгляду у справі №907/9/17 було питання сплати судового збору за подання позовної заяви про звернення стягнення на майно, а у справі №910/13737/19 – за подання позовної заяви про зобов`язання виконати умови договору та поставити товар вартістю 60 714 000,00 грн, тобто у справах у яких позовні вимоги містять вартісну оцінку.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 16 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник