П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6255/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С. 
Суддя-доповідач - Сушко О.О. 
17 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О. 
суддів: Мацького Є.М.  Залімського І. Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.
Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки надані ним документи підтверджують встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків. На його думку, закон не вимагає обов`язкової участі в бойових діях чи перебування на фронті для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, тому відмова у видачі відповідного посвідчення є протиправною.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив службу в Центральному ВМ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області.
27.08.2024 позивачу була встановлена 3 група інвалідності безтерміново у зв`язку з травмою, яка ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків. 15.01.2008 позивачу було видано посвідчення, в якому зазначено, що пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Посвідчення дійсне до 01.04.2025.
У березні 2024 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради із заявою щодо продовження терміну дії пільгового посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.
Листом (без номера та дати) відповідач повідомив про те, що для отримання посвідчення відсутні документи, які підтверджують виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, посвідчення Учасника бойових дій (за наявності).
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення, створення належних умов для їх життєзабезпечення, є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 (Закон № 3551-XII).
Згідно зі ст. 4 Закону № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Статтею 7 Закону № 3551 визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Верховний Суд у постанові від 18.11.2020 у справі № 1140/2362/18 зазначив, що під час визначення права на встановлення статусу "інвалід війни" підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань. По-друге те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Верховний Суд у постанові від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18 дійшов висновку, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Слід зазначити, що отримання ушкодження здоров`я під час проходження військової служби (пов`язаного з проходженням служби) та подальше встановлення інвалідності внаслідок такого ушкодження, не є достатньою підставою для надання статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни". Визначальним є те, що таке ушкодження повинно бути пов`язане із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Відтак, визначальним є встановлення того, чи пов`язана інвалідність позивача з виконанням обов`язків військової служби, поєднаним із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. 
Разом з тим, у ч.1 ст.7 Закону № 3551-XII законодавцем вжито формулювання "до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання,... одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті,... або з участю в бойових діях у мирний час".
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу на посаді майора міліції Центрального ВМ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області. 29.08.2024 перебуваючи в складі СОГ вказаного відділу, він виїхав на виклик за адресою буд. АДРЕСА_1 , де на сходах у під`їзді вказаного будинку, припиняючи протиправні дії мешканців будинку, отримав удар металевим відром по голові від одного з мешканців будинку, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження. 
Водночас наведене не є тотожним участі у бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статей 4 та 7 Закону № 3551.
Зі змісту довідки МСЕК №919151 від 05.09.2024 встановлено, що інвалідність позивача пов`язана з виконанням службових обов`язків під час проходження служби, однак травма отримана не під час бойових дій і не у зв`язку з воєнними діями, що виключає надання статусу інваліда війни. 
Будь-які відомості і докази на підтвердження того, що позивач отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час, у матеріалах справи відсутні. Докази, які знаходяться у справі, підтверджують те, що інвалідність останнього "пов`язана із виконанням службових обов`язків", однак цього недостатньо для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Слід зазначити, що поняття "виконання службових обов`язків" та «виконання обов`язків із захисту Батьківщини чи участі в бойових діях на території інших держав" не є тотожними. Перша сфера обов`язків за своїм змістом є значно ширшою, а тому отримання поранення чи іншого ушкодження здоров`я навіть пов`язаного із виконанням службових обов`язків, не у кожному випадку є підставою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Натомість, визначальної умовою для отримання такого статусу є пов`язаність причини інвалідності із захистом Батьківщини чи участю в бойових діях на території інших держав.
Враховуючи наведені обставини, слід вважати правомірним висновок відповідача про те, що позивач не належить до кола осіб, визначених пунктами 1, 2, 11 частини другої Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII, а відтак відсутні законні підстави для підтвердження йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та продовження строку дії посвідчення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.