ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року  Справа № 902/1679/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОГАЗ" на рішення господарського суду Вінницької області від 3 березня 2026 року по справі №902/1676/25 (повний текст складено 12 березня 2026 року суддя Матвійчук В.В..)
за позовом Вінницької міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОГАЗ" 
про стягнення 50 905 грн 19 коп.
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України
ВСТАНОВИВ:
Вінницька міська рада (надалі - Позивач) звернулась в Господарський суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОГАЗ" (надалі – Відповідач) в якому просила стягнути з Відповідача на користь Позивача недоотриману орендну плату за користування земельною ділянкою площею 0,0685 га з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112 за період з 1 січня 2022 року по 22 квітня 2024 року включно на загальну суму 50 905 грн 19 коп..
В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що внаслідок ухилення Відповідача від підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки вирішення спору відбулося у судовому порядку, у зв`язку з цим додаткова угода, з урахуванням нової нормативної грошової оцінки земель у межах міста Вінниці, набула чинності не з 1 січня 2022 року, а з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року в справі № 902/934/22, тобто з 23 квітня 2024 року. Зазначені обставини, на думку Позивача, призвели до недоотримання доходів бюджетом Вінницької міської територіальної громади за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112 за період з 1 січня 2022 року по 22 квітня 2024 року включно на загальну суму 50 905 грн 19 коп..

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 3 березня 2026 року позов задоволено та стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість в сумі 50905 грн 19 коп.. 
Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що розрахунок Позивача здійснений із застосуванням відповідних коефіцієнтів індексації та проведений відповідно до норм чинного законодавства, є обгрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нараховано з врахуванням висловленої правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного суду України від 05.06.2024 року постановленої у справі №914/2448/22.
Місцевий господарський суд виснував, що при вирішенні даної позовної вимоги судом враховано правову позицію наведену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 червня 2024 року по справі №914/2848/22 про те, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. Судом зроблено висновок, що у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати та констатовано, що зазначене відповідає положенням частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Щодо клопотання Відповідача про застосування строку позовної давності за позовом, то суд першої інстанції виснував, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон), відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
Судом зазначено, що строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Разом з тим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Констатовано, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120- IX, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Узагальнюючи наведене, суд першої інстанції враховував, що з 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким у зв`язку із запровадженням на території України загальнодержавного карантину з 12 березня 2020 року, який тривав до 30 червня 2023 року, а також у зв`язку з введенням з 24 лютого 2022 року воєнного стану, перебіг строків позовної давності було зупинено.
З даного місцевий господарський суд зробив висновок, що станом на 10 грудня 2025 року (дату звернення позивача до суду) позов подано в межах установлених строків позовної давності.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується обґрунтованість позовних вимог щодо незастосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112 у розмірі 50905 грн 19 коп. з 1 січня 2022 року що призвело до недоотримання бюджетом Позивача орендної плати за Договором за період з 1 січня 2022 року по 22 квітня 2024 року, а Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості у зв`язку з несплатою орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексів інфляції у розмірі 50905 грн 19 коп.. 

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду Відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення суду та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач зауважив, що Позивач мотивує свої позовні вимоги необхідністю стягнення з Відповідача орендної плати за землю за період, що був врегульований договірними відносинами згідно умов договору оренди землі без внесення змін до нього, що відбулись на підставі судового рішення. Вказує, що хоча Позивач у своєму позові не посилається на норми статті 1212 Цивільного кодексу України, однак за змістом позову та правовою природою обгрунтування позовних вимог можна дійти висновку, що Позивач вважає недоотримані кошти безпідставно набутими, позаяк період, за який нарахована заборгованість, на думку Позивача не був врегульована Договором, оскільки зміни до нього набули чинності з моменту набуття чинності саме судовим рішенням. Наголошує, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення не надав оцінку характеру спірних правовідносин на предмет відповідності їх нормам статті 1212 Цивільного кодексу України.
Також апелянт зауважив, що не відповідають нормам матеріального і процесуального права висновки суду з приводу відмови у задоволенні поданого клопотання Відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. 

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 6 квітня 2026 року справу № 902/1679/25 прийнято до провадження суду та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача, запропоновано Позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідача.
Через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. З огляду на зазначене, з позиції Позивача, безпідставним є твердження Відповідача, що нова нормативна грошова оцінка підлягає застосуванню з моменту набрання рішенням Господарського суду Вінницької області по справі №902/934/22 законної сили (23 квітня 2024 року), оскільки рішення Вінницької міської ради №501 від 25 червня 2021 року відповідно до якого з 1 січня 2022 року введена в дію нова нормативна грошова оцінка в межах міста Вінниця є обов`язковим до виконання всіма підприємствами розташованими на території Вінницької міської територіальної громади, в тому числі й Відповідача. 

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.
Суд констатує, що дана справа № 902/1679/25 не підпадає під дані винятки.
Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 202 рік", з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 3028 грн Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 302800 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).
З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно, ухвалою суду від 6 квітня 2026 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №902/1679/25 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 5 червня 2026 року включно. 
Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2007 року між Позивачем (Орендодавець) та Відповідачем (Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки (надалі – Договір; а.с. 9-11).
Відповідно пункту 1.1 Договору, Позивач надав, а Відповідач, набув право на оренду земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Лебединського (біля підземного переходу).
Як визначено пунктом 3 Договору, в оренду надається земельна ділянка площею 0,0685 га для комерційного використання у такому якісному стані без техногенної забрудненості.
Згідно із пунктом 5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0685 га - 578 405 грн 44 коп. (комерційне використання).
У пункті 7 Договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду по акту прийому-передачі, який оформляється у строк не пізніше семи днів з моменту набуття чинності Договору.
Пунктом 8 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для комерційного використання (розташування виставочного майданчика легкових автомобілів).
У відповідності до пункту 9 Договору, Договір укладається терміном на 25 років з моменту прийняття рішення Позивача про надання земельної ділянки в оренду.
Договір набуває чинності з дня його державної реєстрації та діє до 19 червня 2032 року.
Положеннями пункту 10 Договору передбачено, що орендна плата вноситься Відповідачем у вигляді та розмірах грошової плати у гривнях.
Плата за оренду землі обчислюється у наступному порядку: в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки 578 405 грн 44 коп. = 17 352 грн 15 коп. - (комерційне використання) в рік.
За винятком нормативно встановленого періоду розташування та у разі зміни функціонального використання земельної ділянки відповідно до дозволу Державного архітектурно будівельного контролю.
На цей термін плата встановлюється в розмірі 1% від грошової оцінки земельної ділянки 115 681 грн 09 коп. для відповідно функціонального призначення, тобто 1 156 грн 81 коп. в рік.
В разі здачі об`єкта в експлуатацію раніше вказаного терміну або зміни функціонального використання частки (для здійснення основної діяльності) плата за подальший період користування обчислюється в розмірах плати за основне використання.
Як визначено пунктом 10.2 Договору, періодичність внесення орендної плати в строки: щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового місяця).
Згідно із пунктом 10.3 Договору розрахунки закінчуються не пізніше 19 липня 2032 року.
Як обумовлено пунктом 12 Договору, у разі зміни розміру ставки земельного податку, нормативної грошової оцінки, індексація нормативно-грошової оцінки орендна плата вказана у договорі підлягає зміні і вираховується за формою Ор.Пл. = Цнф х (відсоток платежу) х S х К; де Цнф - грошова оцінка 1 кв.м. землі відповідного функціонального використання; S - площа земельної ділянки в кв.м; К - коефіцієнти, передбачені законодавчими актами України.
Пунктом 17 Договору визначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється із затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно до пункту 33 Договору зміна умов Договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.
29 жовтня 2007 року Договір зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що зроблено запис у Державному реєстрі земель за № 040700300260.
Згідно із розрахунком, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0685 га становила 578 405 грн 44 коп., розмір орендної плати - 17 352 грн 15 коп. (а.с. 12).
Того ж дня за Актом приймання-передачі земельної ділянки за Договором Позивач передав, а Відповідач прийняв у оренду земельну ділянку площею 0,0685 га для комерційного використання за адресою: м. Вінниця, вул. Лебединського (біля підземного переходу) (а.с. 12, зворотна сторона).
27 грудня 2013 року між сторонами укладено Угоду про внесення змін до Договору (а.с. 14), якою внесено зміни до пункту 10 Договору щодо визначення розміру орендної плати, встановивши її у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 692?213 грн 05 коп., тобто 20?766 грн 39 коп. на рік для комерційного використання.
Вказана Угода набирає чинності з 1 січня 2014 року, адреса та площа земельної ділянки залишаються без змін.
26 жовтня 2016 року між сторонами укладено Угоду про внесення змін до Договору (а.с. 16), якою внесено зміни до пункту щодо розміру орендної плати, встановивши її у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1?362?828 грн 15 коп., тобто 68?141 грн 41 коп. на рік для комерційного використання.
Адреса земельної ділянки та площа залишаються без змін: м. Вінниця, вул. Лебединського (біля підземного переходу), площа 0,0685 га, кадастровий номер 0510137000:03:010:0112.
Угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та діє до 19 червня 2032 року.
25 червня 2021 року Позивач прийнято рішення № 501 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель в межах міста Вінниці" (а.с. 50), яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель у межах міста Вінниці, розроблену ТОВ "Інститут землеустрою та земельно-правових відносин", яка набирає чинності з 1 січня 2022 року.
26 листопада 2021 року Позивач прийнято рішення № 689 "Про затвердження Плану заходів щодо запровадження нової нормативної грошової оцінки земель в межах міста Вінниця з 1 січня 2022 року" (а.с. 51), яким, зокрема, вирішено:
· затвердити План заходів щодо запровадження нової нормативної грошової оцінки земель в межах міста Вінниці з 1 січня 2022 року відповідно до Додатку 1;
· внести зміни до договорів оренди земельних ділянок, договорів про встановлення земельного сервітуту та договорів суперфіцію у зв`язку із запровадженням нової нормативної грошової оцінки земель, яка набирає чинності з 1 січня 2022 року;
· затвердити типову форму додаткової угоди до договорів оренди земельних ділянок (суперфіцію), згідно з Додатком 2 та договорів про встановлення земельного сервітуту, згідно Додатку 3.
Як зазначає Позивач, ним було направлено на адресу Відповідача лист із пропозицією укласти Додаткову угоду про внесення змін до Договору в частині зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0685 га, кадастровий номер 0510137000:03:010:0112, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Лебединського (біля підземного переходу), та відповідно розміру орендної плати за вказану земельну ділянку, у відповідності до статтей 268, 271 та 288 Податкового кодексу України та умов Договору. До листа було додано проєкт відповідної Додаткової угоди.
Водночас, Відповідач за адресою свого місцезнаходження листа не отримав, а Додаткова угода сторонами не була підписана, у зв`язку з цим Позивач звернулася до Господарського суду Вінницької області із позовною заявою про визнання Додаткової угоди укладеною.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року в справі № 902/934/22 позов задоволено частково (а.с. 18-24). Судом внесено зміни до Договору про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 жовтня 2007 року за № 040700300260, шляхом визнання Додаткової угоди до зазначеного Договору укладеною у редакції, викладеній у резолютивній частині судового рішення.
Зокрема, вказаним рішенням пункт 5 та підпункт 10.1 Договору викладено у такій редакції:
· пункт 5 Договору: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1 992 103 грн 30 коп. (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) ";
· підпункт 10.1 Договору: "Плата за оренду землі обчислюється у наступному порядку: у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1 992 103 грн 30 коп., а саме 99 605 грн 17 коп. на рік (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі)".
Також рішенням суду в справі №902/934/22 визначено, що Додаткова угода набуває чинності з моменту набрання цим судовим рішенням законної сили.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2024 року (а.с. 25– 30) рішення Господарського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року в справі № 902/934/22 залишено без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.
Отже, рішення Господарського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року в справі № 902/934/22 набрало законної сили 23 квітня 2024 року.
Державною аудиторською службою України відповідно до пункту 9.9 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на IV квартал 2024 року та пункту 1.8.4 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби України на IV квартал 2024 року, проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту земельних ресурсів Позивача за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2024 року, за результатами якої 26 березня 2025 року складено акт № 002000-24/09 (а.с. 31-41).
У ході проведення ревізії встановлено, що не в повному обсязі забезпечено виконання рішень щодо підготовки та укладення додаткових угод до чинних договорів оренди земельних ділянок у зв`язку із запровадженням нової нормативної грошової оцінки земель у межах міста Вінниці, яка набрала чинності з 1 січня 2022 року.
Крім того, встановлено, що внаслідок несвоєчасного направлення землекористувачам пакетів документів для укладення додаткових угод щодо зміни нормативної грошової оцінки земель та/або ухилення окремих орендарів від їх підписання виникали спори, які вирішувалися у судовому порядку. У зв`язку з цим відповідні додаткові угоди щодо застосування нової нормативної грошової оцінки земель набували чинності не з 1 січня 2022 року, а лише з моменту набрання законної сили відповідними судовими рішеннями, що призвело до недоотримання доходів бюджетом Вінницької міської територіальної громади.
Як вказує Позивач, у ході ревізії встановлено, що окремі орендарі земельних ділянок, яким Департаментом земельних ресурсів були направлені листи з пропозицією укласти додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок у частині зміни нормативної грошової оцінки та відповідно розміру орендної плати, не надали відповіді на зазначені листи, а запропоновані додаткові угоди не підписали.
Такі обставини, з позиції Позивача, призвели до вирішення відповідних спорів у судовому порядку та, як наслідок, до набрання чинності додатковими угодами щодо застосування нової нормативної грошової оцінки земель у межах міста Вінниці не з 1 січня 2022 року, а з моменту набрання законної сили відповідними судовими рішеннями.
Відповідно до розрахунку недоотримання доходів унаслідок набрання чинності додатковими угодами до договорів оренди земельних ділянок з моменту набрання законної сили судовими рішеннями із застосуванням нормативної грошової оцінки земель у межах міста Вінниці, введеної в дію з 1 січня 2022 року відповідно до рішення Позивача від 25 червня 2021 року № 501, а не з 1 січня 2022 року, за період з 1 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року (а.с. 42) щодо Відповідача встановлено недоотримання доходів у сумі 50905 грн 19 коп. унаслідок незастосування нової нормативної грошової оцінки земель з 1 січня 2022 року по дату набрання законної сили рішенням суду (рядок № 10 таблиці).
Позивач направив на адресу Відповідача претензію № 01/00/010/44707 від 16 липня 2025 року (а.с. 43– 44), у якій зазначено, що за результатами заходів державного фінансового контролю Південного офісу Державної аудиторської служби України, зокрема ревізії договорів оренди земельних ділянок на території Вінницької міської територіальної громади, встановлено, що у зв`язку з визнанням Додаткової угоди до Договору укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду за період з 1 січня 2022 року по 23 квітня 2024 року Вінницькою міською територіальною громадою недоотримано доходи від орендної плати у сумі 50 905 грн 19 коп. за користування земельною ділянкою площею 0,0685 га з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Лебединського.
У зв`язку з наведеним Відповідачу було запропоновано протягом 30 календарних днів з дати отримання претензії сплатити орендну плату у сумі 50 905 грн 19 коп.. До зазначеної претензії додано розрахунок недоотриманої бюджетом Вінницької міської територіальної громади орендної плати за користування земельною ділянкою (а.с. 45).
У відповідь на вказану претензію Відповідач листом без номера та дати (а.с. 47) повідомив, що правові підстави для нарахування орендної плати за зміненою нормативною грошовою оцінкою за період з 1 січня 2022 року по 23 квітня 2024 року відсутні, оскільки на зазначений період між сторонами не було укладено договору із відповідними умовами, а одностороннє нарахування орендної плати суперечить положенням Цивільного кодексу України.
Крім того, у листі зазначено, що вимоги Державної аудиторської служби щодо можливості стягнення платежів за період з 1 січня 2022 року по 23 квітня 2024 року не можуть переважати положення судових рішень, які відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковими для виконання сторонами.
Оскільки Відповідачем у добровільному порядку вимоги, викладені у претензії, виконано не було, а суму недоотриманої орендної плати у розмірі 50 905 грн 19 коп. не сплачено, Позивач звернувся до суду, за захистом, порушеного, на його думку, права з даним позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
Відповідно до частини дев`ятої статті 93 Земельного кодексу України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. 
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.
За статтею 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Частинами першою - третьою статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
З наведених норм права вбачається, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Згідно з частин 1, 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
У підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Підпункт 288.2 статті 288 Податкового кодексу України визначає, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування земельна ділянка, надана в оренду.
У відповідності до підпункту 288.1, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Отже договір оренди землі є цивільно-правовим договором оренди (найму), що регулюється ЦК України, іншими нормативними актами. Особливості правового регулювання відносин з оренди землі обумовлюються, зокрема, формою власності на земельні ділянки, що орендуються. Норми, що регулюють розмір, форму та порядок внесення орендної плати за землі державної та комунальної власності, характеризуються більшим ступенем імперативності регулювання порівняно із землями приватної власності. Для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності базою для обрахунку є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
В силу дії частини першої статті 15 Закону України “Про оцінку земель” підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
За змістом статті 18 Закону України “Про оцінку земель”, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".
Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Положеннями пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Із аналізу вищенаведених приписів законодавства слідує, що нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.
Абзацом другим частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом.
У разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини другої статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Таким чином, аналізуючи встановленні обставини у даній справі саме в правовому полі регулювання даних відносин, враховуючи заперечення апеляційної скарги, котрі зводяться до того, що у Відповідача відсутні підстави для сплати орендної плати з урахуванням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки за період з 1 січня 2022 року до дати набрання законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/934/22, відповідно до якого, на думку Відповідача, нова ставка орендної плати підлягає застосуванню лише з моменту набрання цим рішенням законної сили, колегія суддів зауважує наступне.
Як зазначалося вище, 23 серпня 2007 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого в оренду передано земельну ділянку площею 0,0685 га для комерційного використання у стані без техногенного забруднення.
У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 442309055 від 5 вересня 2025 року) (а.с. 53) право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112 зареєстровано за Відповідачем, а право суборенди - за Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ". Власником зазначеної земельної ділянки є Позивач.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 52) земельна ділянка з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112 має площу 0,0685 га, цільове призначення - 03.07 "Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі", місце розташування: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Лебединського.
Власником земельної ділянки є Позивач, дата державної реєстрації права власності – 13 листопада 2018 року.
У відомостях про суб`єкта речового права на земельну ділянку зазначено, що право оренди належить Відповідачу та Товариству з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ".
Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112 площею 0,0685 га, розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Лебединського, перебуває у комунальній власності Позивача та передана на праві оренди Відповідачу.
Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).
Згідно із пунктом 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0685 га становила 578 405 грн 44 коп. (комерційне використання).
Відповідно до умов Договору плата за оренду землі обчислювалася у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становило 17 352 грн 15 коп. на рік.
Водночас на визначений сторонами період орендна плата встановлювалася у розмірі 1 % від грошової оцінки земельної ділянки 115 681 грн 09 коп., що становило 1 156 грн 81 коп. на рік.
В той же час, 26 жовтня 2016 року між сторонами укладено Угоду про внесення змін до Договору, відповідно до якої на виконання рішення Позивача від 27 лютого 2015 року № 2061 та згідно із пунктом 12 Договору змінено ставку орендної плати на 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до зазначених змін плата за оренду землі обчислювалася у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становила 1 362 525 грн 15 коп., що складало 68 141 грн 41 коп. на рік (для комерційного використання).
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року в справі № 902/934/22, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2024 року, підпункт 10.1 Договору викладено у новій редакції, відповідно до якої плата за оренду землі обчислюється у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1 992 103 грн 30 коп., а саме 99 605 грн 17 коп. на рік (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).
За змістом пункту 12 Договору сторони визначили, що у разі зміни розміру ставки земельного податку, нормативної грошової оцінки, індексація нормативно-грошової оцінки орендна плата вказана у Договорі підлягає зміні і вираховується за формою Ор.Пл. = Цнф х (відсоток платежу) х S х К; де Цнф - грошова оцінка 1 кв.м. землі відповідного функціонального використання; S - площа земельної ділянки в кв.м; К - коефіцієнти, передбачені законодавчими актами України.
Відповідно до пункту 10.2 Договору, періодичність внесення орендної плати в строки: щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового місяця).
Згідно із пунктом 10.3 Договору розрахунки закінчуються не пізніше 19 липня 2032 року.
Розглядаючи дану справу з призми доводів апеляційної скарги, колегія суду звертається до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року в справі №635/4233/19 щодо того, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки може встановлюватися договором, та дійшла висновку про необхідність внесення змін до договору оренди у зв`язку зі зміною розміру нормативної грошової оцінки.
У постанові від 5 червня 2024 року в справі № 914/2848/22 (пункт 122 постанови) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій висновок щодо застосування у сукупності статтей 5, 13 Закону України "Про оцінку земель", статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, викладений у постанові від 9 листопада 2021 року в справі № 635/4233/19, про те, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
З моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки. За подібних обставин належному способу захисту орендодавця відповідає позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем.
Водночас несплачена орендна плата підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності.
Із системного аналізу приписів Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про оцінку земель", Податкового кодексу України слідує висновок, що зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності призводить до зміни розміру орендної плати.
Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що орендується, затверджує орган місцевого самоврядування відповідним рішенням. В органу місцевого самоврядування відсутній обов`язок узгоджувати таке рішення з орендарем земельної ділянки.
Натомість в орендаря земельної ділянки державної або комунальної власності з моменту введення в дію нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки.
Відтак враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування у сукупності статтей 5, 13 Закону України “Про оцінку земель”, статті 21 Закону України “Про оренду землі”, пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, колегія апеляційного господарського суду констатує, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
При цьому з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.
В таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки (відповідна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року в справі № 914/2848/22).
Відтак все описане вище повністю нівелює доводи апеляційної скарги, щодо визначення в часі періоду, з якого у Відповідача виникає обов`язок сплачувати нову оренду плату із врахуванням зміненої нормативно грошової оцінки.
Водночас, з матеріалів справи вбачається (а також встановлено рішенням Господарського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року в справі № 902/934/22), що 25 червня 2021 року рішенням Позивача № 501 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель в межах міста Вінниці" затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель у межах міста Вінниці, розроблену Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут землеустрою та земельно-правових відносин".
Зазначена технічна документація введена в дію з 1 січня 2022 року.
У відповідності до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 13 квітня 2022 року, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112 становить 1 992 103 грн 30 коп..
Таким чином, розмір нормативної грошової оцінки зазначеної земельної ділянки збільшився порівняно з розміром, визначеним у пунктах 5 та 10.1 Договору.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. 
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (дана правова позиція наведена у постанові від 3 липня 2018 року Великої палати Верховного Суду по справі № 917/1345/17).
Колегія суду констатує, що доказами, долученими до матеріалів справи підтвердженні обставини зміни нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки: рішенням Господарського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року в справі № 902/934/22, рішенням органу місцевого самоврядування та витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, у зв`язку з чим відповідно до вимог процесуального законодавства повторного доказування не потребують.
Отже, саме з моменту введення в дію нової нормативної грошової оцінки земель з 1 січня 2022 року Відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату у розмірі, визначеному виходячи з оновленої нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Водночас в такому випадку внесення змін до Договору для застосування нової нормативної грошової оцінки по суті не вимагалося.
При цьому колегія суду звертає увагу апелянта, що судове рішення від 31 січня 2024 року в справі № 902/934/22 не змінює моменту набрання чинності новою нормативною грошовою оцінкою земель, яка відповідно до рішення органу місцевого самоврядування введена в дію з 1 січня 2022 року.
Отже, обов`язок Відповідача сплачувати орендну плату з урахуванням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки виник саме з моменту введення її в дію, тобто з 1 січня 2022 року, а не з дати набрання законної сили судовим рішенням у справі № 902/934/22.
Судом апеляційної інстанції враховується, що розрахунок розміру орендної плати, яку Відповідач повинен був сплачувати за користування земельною ділянкою площею 0,0685 га, розташованою за адресою: м. Вінниця, вул. Лебединського (біля підземного переходу), кадастровий номер 0510137000:03:010:0112, починаючи з дати введення в дію нової нормативної грошової оцінки земель у межах міста Вінниці - з 1 січня 2022 року, здійснено на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 13 квітня 2022 року, а також інформації щодо нормативної грошової оцінки зазначеної земельної ділянки за 2023– 2024 роки, наданих Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 48– 49).
Згідно із витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 13 квітня 2022 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112 становила 1 992 103 грн 30 коп..
Відповідно до наданої інформації станом на 2023 рік нормативна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становила 2 081 988 грн 97 коп., при цьому у 2024 році витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки не формувався.
Колегія суду при цьому констатує, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Підпунктами 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
Орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою в правовому полі дії частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а з іншого боку, є однією з форм плати за землю як обов`язкового платежу в складі податку на майно нарівні із земельним податком в силу дії підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.
Схожий висновок наведено, також і, в постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року в справі № 910/14176/20, 9 червня 2020 року в справі № 911/2685/18.
Подвійна правова природа орендної плати зумовлює ту обставину, що при визначенні її розміру, окрім норм цивільного, земельного законодавства та Закону України "Про оренду землі", необхідно враховувати і вимоги Податкового кодексу України (аналогічний висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року в справі № 635/4233/19).
Водночас згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
В силу дії підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, оскільки Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього є орендна плата.
У відповідності до пункту 287.3 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Між тим як визначено пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Тобто, норми встановлюють мінімальні та максимальні межі розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у відсотках від нормативної грошової оцінки.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретного розміру орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначено в договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.
Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За змістом частини другої статті 21 Закону України "Про оренду землі" Податковим кодексом України регулюються виключно строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, тоді як всі інші питання, зокрема, розмір, умови нарахування та внесення орендної плати за землю, порядок та підстави зміни такого розміру, встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, про що також зазначено в пункті 288.4 статті 288 цього Кодексу.
З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та у подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору (схожі правові висновки наведені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі №1917/1188/2012 (№826/1291/17)).
При цьому, колегія суду зауважує, що даний розмір кумулятивної індексації був зумовлений саме тим, що це був не первинний розрахунок, який необхідний під час укладення самого ж договору оренди сторін щодо досягнення згоди відносно всіх істотних умов договору, а уже в послідуючому для укладення Додаткової угоди до діючого Договору з метою приведення розміру орендної плати у відповідність до рішення Позивача щодо зміни НГО та як наслідок орендної плати.
При цьому апелянт зазначаючи про доводи щодо того, що кумулятивна індексація не застосовується при первинному розрахунку нової НГО, а лише для щорічної індексації вже затвердженої оцінки, залишає поза увагою ту обставину, що первинний розрахунок орендної плати проведено під час укладення Договору, в даному ж випадку йде мова про внесення змін вже до діючого Договору в частині зміни орендної плати.
Окрім того, в спростування вищенаведених доводів, в розрізі позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної в постанові від 5 червня 2024 року по справі №914/2848/22 колегія суду звертає увагу апелянта на те, що саме з моменту початку застосування, відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично, змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки.
Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати, що відповідає положенням частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про застосування до правовідносин по справі статті 1212 Цивільного кодексу України, то колегія суду вважає такі доводи безпідставними та необгрунтованими з огляду на те, що позов про стягнення безпідставно збережених коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України) застосовується у бездоговірних відносинах — коли земля використовується взагалі без укладеного договору. В даних правовідносинах існує діючий Договір (додаткова угода в якій за рішенням суду внесено зміни щодо нового розміру НГО), а відтак відносини залишаються договірними, тому стаття 1212 Цивільного кодексу не може застосовуватися.
Окрім того суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що Велика Палата ВС (постанова від 5 червня 2024 року у справі № 914/2848/22 (провадження № 12-66гс23)) зазначила, що задоволення позовної вимоги про визнання укладеною спірної додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності, які пов`язані тільки зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не приведе до захисту прав чи інтересів позивача. Це пов`язано з тим, що судове рішення про визнання укладеною спірної додаткової угоди не матиме наслідком стягнення з відповідача орендної плати відповідно до зміненого розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Належному способу захисту орендодавця в такому випадку відповідає позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем, яка підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності.
Щодо доводів апеляційної скарги Відповідача про застосування строку позовної давності за даним позовом, то колегія суду апеляційної інстанції зауважує таке.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Господарський суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
Даний, Закон набрав чинності 2 квітня 2020 року, тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 2 квітня 2020 року цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі № 167/1058/20).
В той же час апеляційний господарський суд звертає увагу скаржника і на те, що строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Разом з тим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120- IX, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Аналогічна позиція щодо обчислення строку позовної давності викладена, зокрема у постанові ВС КГС від 17 квітня 2024 року в справі № 903/877/20(903/933/23).
Узагальнюючи наведене, вбачається, що з 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким у зв`язку із запровадженням на території України загальнодержавного карантину з 12 березня 2020 року, який тривав до 30 червня 2023 року, а також у зв`язку з введенням з 24 лютого 2022 року воєнного стану, перебіг строків позовної давності було зупинено.
Відтак станом на 10 грудня 2025 року (дату звернення позивача до суду) позов подано в межах установлених строків позовної давності, а відтак він apriori не є пропущенним.
За таких обставин підстави для висновку про пропуск Позивачем строку позовної давності відсутні, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відмовляє Відповідачу в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності та відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.
Відтак, підсумовуючи усе описане вище, колегія суду зазначає що матеріалами справи (з урахуванням норм чинного законодавства та правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 5 червня 2024 року по справі №914/2848/22 щодо їх застосування) підтверджується обґрунтованість позовних вимог щодо незастосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0685 га з кадастровим номером 0510137000:03:010:0112, що розташована по вул. Лебединського (біля підземного переходу), що призвело до недоотримання бюджетом Позивача орендної плати по Договору за період з 1 січня 2022 року по 22 квітня 2024 року, а Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості у зв`язку з несплатою орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексів інфляції у розмірі 50905 грн 19 коп..
Дане є підставною для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 50905 грн 19 коп. заборгованості з огляду на що суд апеляційної інстанції задовільняє відповідний позов повністю. 
Відповідне судове рішення прийнято місцевим господарським судом. 
Відповідно приймаючи таке рішення Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду щодо стягнення боргу без змін.

У відповідності до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОГАЗ" на рішення Господарського суду Вінницької області від 3 березня 2026 року по справі №902/1676/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 3 березня 2026 року по справі №902/1676/25 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
5. Справу №902/1676/25 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р. 

Суддя Філіпова Т.Л. 

Суддя Бучинська Г.Б.