ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/3426/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 ( суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі №160/3426/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 13.02.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку як учасника бойових дій за 2018-2022 роки, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 та 2022 роки, яка передбачена абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій, за 2018-2022 роки (загалом 98 календарних днів), яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 та 2022 роки, яка передбачена абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ (з розрахунку 30 діб невикористаної відпустки за 2020 рік, 25 діб невикористаної відпустки за 2022 рік,) з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” з урахуванням раніше виплачених сум.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивача, ОСОБА_1 , 09.11.2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №291-РС від 31.10.2022 року було звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту “г” пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ “Про військовий обов`язок та військову службу”, що підтверджується витягом з наказу № 310 від 09.11.2022 року. Відповідно до зазначеного витягу з наказу військова частина НОМЕР_1 взяла на себе зобов`язання виплатити належне ОСОБА_1 грошове забезпечення при звільненні. Службу у військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив з 08.04.2017 року по 09.11.2022 року на різних посадах та в різних підрозділах цієї частини, що підтверджується відповідними записами в моєму військовому квитку. Після звільнення, в грудні 2025 року позивач дізнався від свого товариша по службі, що військові частини часто порушують права військовослужбовців на належне грошове забезпечення при звільненні, що підтверджується численними рішеннями судів в ЄДРСР, зокрема ОСОБА_1 стало відомо з рішення у справі 160/12323/25 від 04.07.2025 року, яке набрало законної сили 11.11.2025 року, що військові частини протиправно не включають щомісячну додаткову винагороду, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого звільненому військовослужбовцю нараховувалась компенсація за невикористані дні відпустки (основної та додаткової). Проаналізувавши зазначене рішення суду, позивач помітив, що в порушення діючого законодавства, військова частина НОМЕР_1 нарахувала і виплатила ОСОБА_1 компенсацію за невикористану основну і додаткову відпустку без врахування додаткової винагороди, передбаченою ПКМУ №168, в зв`язку з чим 29.12.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок компенсації за невикористану відпустку у відповідності до чинного законодавства, зазначена заява було подана позивачем засобами СЕДО через ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується супровідним листом за вих. 1869/3610 від 30.12.2025 року. В терміни передбаченні чинним законодавством України, позивач так і не отримав відповіді на своє звернення від відповідача, тому вважає, що має право на звернення до суду з зазначеним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. В апеляційній скарзі зазначає, що за своєю правовою природою щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є спеціальним та тимчасовим видом грошового забезпечення, виплата якого безпосередньо пов`язана з фактом проходження служби в умовах воєнного стану та залежить від конкретних умов і часу участі військовослужбовця у відповідних заходах. Така винагорода не має сталого, гарантованого та фіксованого характеру, оскільки її розмір є змінним і визначається індивідуально на підставі наказів командування.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
ОСОБА_1 , 09.11.2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №291-РС від 31.10.2022 року було звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту “г” пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ “Про військовий обов`язок та військову службу”, що підтверджується витягом з наказу № 310 від 09.11.2022 року. 
Відповідно до зазначеного витягу з наказу військова частина НОМЕР_1 взяла на себе зобов`язання виплатити належне ОСОБА_1 грошове забезпечення при звільненні. Службу у військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив з 08.04.2017 року по 09.11.2022 року на різних посадах та в різних підрозділах цієї частини, що підтверджується відповідними записами в моєму військовому квитку. 
29.12.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок компенсації за невикористану відпустку у відповідності до чинного законодавства, зазначена заява було подана позивачем засобами СЕДО через ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується супровідним листом за вих. 1869/3610 від 30.12.2025 року. 
Однак, в терміни передбаченні чинним законодавством України, позивач так і не отримав відповіді на своє звернення від відповідача.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Зі змісту Постанови № 168 вбачається, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена цією Постановою № 168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовців, виплата якої має регулярний щомісячний характер.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, виплачується щомісячно, про що прямо зазначено у вказаній постанові.
Таким чином, додаткова винагорода, яка передбачена Постановою № 168 та належить до щомісячних одноразових додаткових видів грошового забезпечення включається до складу грошового забезпечення, як обрахункової величини для виплати грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної та додаткової відпустки.
Верховним Судом в постанові від 20.08.2024 в справі № 420/693/23 сформовано висновок щодо питання, чи враховується передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані щорічні додаткові відпустки, як учаснику бойових дій та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку.
Верховний Суд виходив з того, що на законодавчому рівні не міститься жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір компенсацій, як за основну, так і невикористану додаткову відпустки.
Верховний Суд дійшов висновку, що до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував на день виключення зі списків особового складу, тому, при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2025 у справі № 240/2078/24 додаткова винагорода, запроваджена постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 10.04.2025 в справі № 420/35446/23, від 10.09.2025 в справі № 240/2400/24, від 30.10.2025 в справі № 240/3749/24, від 30.10.2025 в справі № 240/904/24, від 30.10.2025 в справі № 240/33499/23.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обмеження виплати вказаної додаткової винагороди строком дії воєнного стану в Україні не змінює правову природу такої винагороди, яка невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що додаткова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а тому така винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача, як розрахункової величини, з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 в адміністративній справі №160/3426/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 09 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова