Справа № 758/6096/25 
Категорія 10 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)

07 травня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання   Сідько І.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Капалкіної Ірини Олегівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом надання дозволу на продаж частки квартири,
У С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Капалкіної І.О. звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом надання дозволу на продаж частки квартири.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 , як власниця 40/100 часток квартири АДРЕСА_1 , не може реалізувати своє право на розпорядження своїми частками в квартирі АДРЕСА_2 , а саме: не може відчужити (продати) свої 40/100 часток у квартирі АДРЕСА_2 іншій особі, оскільки в квартирі АДРЕСА_2 прописана неповнолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьки ОСОБА_3 (відповідач у справі) та ОСОБА_4 (третя особа у справі) не надають згоди на продаж позивачем своїх 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації не надає дозволу на укладення позивачем договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 без письмової згоди батьків дитини на здійснення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона, ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_6 ), придбала 40/100 часток квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири від 14.05.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1053. 
Позивач зазначила, що відповідно до п.1.2. Договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 складаються з однієї кімнати житловою площею - 12,70 кв. м., загальною площею - 20,50 кв. м.
В цілому квартира АДРЕСА_2 є двокімнатною, загальною площею - 51,70 кв. м., житловою площею - 32,00 кв. м.
Як вказала позивач, на день придбання 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 позивачу було відомо, що власницею інших 60/100 часток квартири АДРЕСА_2 (що є другою більшою за розміром кімнатою в квартирі) є лише ОСОБА_2 (відповідач у справі).
Станом на 14.05.2013 року, в квартирі АДРЕСА_2 , окрім ОСОБА_2 , була зареєстрована дочка відповідача ОСОБА_3 , яка фактично не проживала в квартирі АДРЕСА_2 . Жодних малолітніх чи неповнолітніх дітей не було зареєстровано в квартирі АДРЕСА_2 станом на 14.05.2013 року.
Лише декілька місяців в 2019 році ОСОБА_3 разом з її чоловіком ОСОБА_4 та неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 тимчасово проживали в квартирі в кімнаті ОСОБА_2 . Однак із-за постійних скандалів між ОСОБА_2 та її дочкою і зятем, ОСОБА_3 з чоловіком ( ОСОБА_4 ) та неповнолітньою дочкою ( ОСОБА_5 ) переїхали жити на орендовану квартиру.
Позивач вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 умисно створювала позивачу умови, які ускладнювали спільне користування загальними частинами квартири: кухнею, ванною, туалетом та коридором. Зокрема, умисно псувала майно, здирала шпалери, забивала унітаз та раковину, могла викрасти речі, які позивач залишала в спільному коридорі, тощо. 
Позивач зазначає, що вимушена була в грудні 2021 року переїхати жити в орендовану квартиру до свого майбутнього чоловіка ОСОБА_7 , з яким 14.02.2024р. зареєструвала шлюб.
На час своєї відсутності, позивач дозволяла тимчасово жити іншим людям в її кімнаті, про що попереджала ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_2 умисно створювала умови, за яких ці люди не могли нормально жити в квартирі і швидко виїжджали.
Позивач вказує, що вчасно сплачувала комунальні платежі за свої частки в квартирі та разом з ОСОБА_7 ремонтували крани, міняли замок на вхідних дверях квартири після того як ОСОБА_2 влаштувала пожежу в своїй кімнаті в квартирі і замок був зламаний ДСНС щоб потрапити в квартиру і загасити пожежу в кімнаті ОСОБА_2 .
Оскільки ОСОБА_2 умисно створила умови, за яких ані позивач, ані інші людини не могли нормально проживати в кімнаті позивача та користуватись загальною площею квартири, то позивач в січні 2023 року через телеграм повідомила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про свій намір продати свої 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Однак останні не виявили своєї зацікавленості у придбанні 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 у позивача.
Позивачу відомо від ОСОБА_2 , що із-за дії в Україні воєнного стану ОСОБА_3 разом з неповнолітньою ОСОБА_5 виїхали за межі території України. ОСОБА_3 з дитиною повернулась в Україну лише 23.03.2025 року. 
Як зазначає позивач, в січні 2024 року позивач дізналась про свою вагітність, а в лютому 2024 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 17.04.2024р. позивач з метою придбання нової квартири уклала Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діленян Л.Р. за реєстровим № 709, за який щомісяця має сплачувати платежі та проценти. Позивач розраховувала на те, що за рахунок коштів, які будуть нею отримані від продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 , вона зможе швидше погасити іпотечний кредит і жити з чоловіком та дитиною в кращих умовах.
В березні 2024 року позивач письмово повідомила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про намір продати належні їй 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 за 600 000,00 (шістсот тисяч) гривень і про переважне право ОСОБА_2 на купівлю частки позивача. Однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом місяця не повідомили про своє бажання скористатись переважним правом на купівлю частки позивача.
Позивач вказує, що в травні 2024 року вона звернулась до нотаріуса за нотаріальним посвідчення договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Однак позивач не змогла оформити договір, оскільки дізналась, що відповідач ОСОБА_3 прописала (зареєструвала) свою неповнолітню дитину ( ОСОБА_5 ) в квартирі АДРЕСА_2 . Відповідно, нотаріусом було усно відмовлено в нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 поки позивачем не буде отримано згоду органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким належить малолітній (неповнолітній) дитині.
Позивач неодноразово зверталась до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням виписати дитину на період підписання договору купівлі-продажу або надати письмову згоду ОСОБА_3 на укладення позивачем договору відчуження 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Однак, всі прохання позивача були проігноровані.
Позивач зазначає, що вимушена була звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації за наданням дозволу на укладення позивачем договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що за даною адресою зареєстрована малолітня (неповнолітня) дитина.
12.06.2024 відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в м. Києві державної адміністрації. За результатами розгляду питання Комісія з питань захисту прав дитини, посилаючись на відсутність у позивача заяв (згоди) від батьків дитини щодо відчуження позивачем належних їй 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 , копій паспортів батьків, свідоцтва про шлюб і свідоцтва про народження дитини, відмовили позивачу у наданні згоди на укладення договору-купівлі-продажу. Комісія рекомендувала позивачу звернутися до батьків дитини за отриманням від них заяв (згоди) на укладення позивачем договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 в разі відсутності такої згоди вирішити питання в судовому порядку.
До травня 2025 року позивач намагалась в досудовому порядку вирішити з відповідачами питання щодо продажу належних позивачу 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Однак це не дало жодних результатів. ОСОБА_3 перебувала за кордоном і не відповідала на повідомлення позивача.
Як вказує позивач, в травні 2025 року, після повернення ОСОБА_3 з дитиною в Україну, позивач змогла особисто зустрітись з нею та спробувала в досудовому порядку отримати згоду на продаж 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Під час зустрічі позивач дізналась, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно володіють 60/10 частками квартири АДРЕСА_2 і що відомості про це не були перенесені до нового Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За результатами зустрічі ОСОБА_3 так і не надала позивачу згоду на продаж 40/100 часток квартири, не виписала дитину і в подальшому уникала будь-яких розмов з позивачем.
Позивач вважає, що її право власності порушується відповідачами, оскільки позивач не може вільно розпоряджатись своїм майном.
Наведені обставини змусили позивача звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2025 частково задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Капалкіної Ірини Олегівни про витребування доказів у цивільній справі № 758/6096/25 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Капалкіної Ірини Олегівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом надання дозволу на продаж частки квартири.
Витребувано у КП КМР «КМБТІ» інформацію про власників квартири АДРЕСА_1 та належній їм на праві спільної часткової власності частки в нерухомому майні із зазначенням дати та підстави виникнення у них права спільної часткової власності та витребувано у ЦНАП Подільської районної в місті Києві державної адміністрації інформацію про осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 .
04.08.2025 у відповідь на вищевказану ухвалу, від КП КМР «КМБТІ» на адресу суду надійшла відповідь про осіб, за якими зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
16.10.2025 у відповідь на вищевказану ухвалу, від Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь про осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 .
23.10.2025 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому також містилось клопотання про поновлення пропущеного строку та докази направлення копії клопотання учасникам справи.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.11.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій представник позивача просив заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, заяви про відкладення чи про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило, так само як і відзиву чи письмових заперечень щодо заявлених позовних вимог.
Судові повістки та ухвала про відкриття провадження направлялась відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання рекомендованим повідомленням, однак такі листи повернулися без вручення за закінченням терміну зберігання з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.
Від представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської РДА на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши і оцінивши надані докази, дійшов до наступних висновків.
За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач є власницею 40/100 часток квартири АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 3393391 від 14.05.2013 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, індексний номер довідки: 380454459 від 28.05.2024, підставою для державної реєстрації є Договір купівлі-продажу 40/100 часток квартири від 14.05.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. та зареєстрований в реєстрі за №1053. 
Право власності на 60/100 часток квартири АДРЕСА_1 , належать відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ) в рівних долях на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла управління з питань майна Подільської у м. Києві райдержадміністрації 15.10.2008 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 28.11.2008.
Квартира АДРЕСА_1 , є двокімнатною, загальною площею - 51,70 кв. м., житловою площею - 32,00 кв. м.
Відповідно до п.1.2. Договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири від 14.05.2013 40/100 часток квартири складаються з однієї кімнати житловою площею - 12,70 кв. м, загальною площею - 20,50 кв. м.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15.10.2008 60/100 часток квартири складаються з однієї кімнати загальною площею - 31,18 кв. м.
У спільному користуванні позивача та двох відповідачів перебували коридор, кухня, туалет та ванна кімната.
Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 26.11.1991 року по теперішній час, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 16.06.1992 року по теперішній час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 02.07.2013 року по теперішній час.
Позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) народилась в місті Соледар Артемівського району Донецької області.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 14.05.2013 року до грудня 2021 року мешкала в своїй кімнаті в квартирі АДРЕСА_1 .
Судом також встановлено, що позивачка має батьків: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Обоє батьків до червня 2022 року мешкали в м. Соледар Донецької області та вимушені були переїхати до м. Київ у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, обстрілами м. Соледар, пораненням матері. Судом встановлено, що м. Соледар Донецької області з 25.01.2023 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. 
З матеріалів справи вбачається, що в результаті ушкодження, одержаного від вибухонебезпечних предметів матір позивача отримала інвалідність групи 1-Б довічно, що підтверджується Довідкою до Акту огляду МСЕК №772395 від 03.05.2023 року. 
02.08.2022 батьки позивача були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується Довідками ВПО від 02.08.2022 №3009-5001946620 та №3009-5001946928 та зареєстровані і проживають в однокімнатній квартирі загальною площею 30 кв. м. та житловою площею 16 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 . Судом встановлено, що 16.05.2023 року вказана квартира після введення будинку в експлуатацію, була зареєстрована на праві власності за позивачем. Позивач з дитиною та чоловіком не проживають у вказаній квартирі.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2024 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14.02.2024, актовий запис №137.
ІНФОРМАЦІЯ_6 у позивача народилась дитина ОСОБА_11 , що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданим 16.09.2024 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
17.04.2024 позивачем на підставі Договору про споживчий кредит (для придбання нерухомості) №2428_0533 від 17.04.2024 було придбано в кредит однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується Іпотечним договором №5104 від 17.04.2024, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діленян Л.Р. за реєстровим №709, та Договором купівлі-продажу квартири від 17.04.2024, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діленян Л.Р. за реєстровим №707. У вказаній однокімнатній квартирі проживає позивач з чоловіком та дитиною.
Судом встановлено, що позивач щомісячно сплачує кредит і станом на 13.11.2025 кредитна заборгованість позивача за кредитним договором становить 740 000 гривень 06 копійок, що підтверджується Довідкою № 100.40/0533-50/5799 від 13.11.2025 з АТ «Державний ощадний банк України». 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач має намір продати свої 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 з метою погашення кредиту за кредитним договором.
Судом встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов А.С. надіслав на адресу ОСОБА_2 . Лист від 17.02.2024 №31/02-24 за реєстровим №174 із Заявою позивача, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим А.С. 17.02.2024 №31/02-24 за реєстровим №174, про намір позивача продати належні їй 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 за 600 000,00 (шістсот тисяч) гривень, і що ОСОБА_2 має переважне право перед іншими особами на купівлю частки позивача, і що остання має протягом місяця повідомити позивача або нотаріуса про своє бажання чи відмову придбати зазначену частку нерухомого майна. 
04.03.2024 позивач повідомила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в телеграмі про те, що нотаріусом було направлено на адресу ОСОБА_2 заяву і додала фотографії нотаріальної заяви від 17.02.2024 № 173 та листа нотаріуса від 17.02.2024 № 31/02-24 за реєстровим №174.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали відповідь в місячний термін.
В травні 2024 року позивач не змогла відчужити 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 , оскільки з`ясувалось, що в квартирі АДРЕСА_2 прописана неповнолітня дитина - ОСОБА_5 і для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу потрібна згода матері дитини ( ОСОБА_3 ) і органу опіки та піклування на укладення позивачем договору відчуження 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 .
Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово зверталась до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням виписати дитину на період підписання договору купівлі-продажу або надати письмову згоду ОСОБА_3 на укладення позивачем договору відчуження 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Однак, всі прохання позивача ігнорувались.
Окрім цього, позивач звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації за наданням дозволу на укладення договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що за даною адресою зареєстрована малолітня дитина. Як вбачається з Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 12.06.2024 № 12, Комісія з питань захисту прав дитини, посилаючись на відсутність у позивача заяв (згоди) від батьків дитини щодо відчуження позивачем належних їй 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 , копій паспортів батьків, свідоцтва про шлюб і свідоцтва про народження дитини, відмовили позивачу у наданні згоди на укладення договору-купівлі-продажу. Комісія рекомендувала позивачу звернутися до батьків дитини за отриманням від них заяв (згоди) на укладення позивачем договору купівлі-продажу 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 , а в разі відсутності такої згоди вирішити питання в судовому порядку.
Судом встановлено, що позивач намагалась в досудовому порядку отримати згоду батьків неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на продаж позивачем 40/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Однак останні ухилялись від надання відповіді і згоди, чим безпідставно чинили позивачу перешкоди в реалізації права розпорядження майном. 
Суд констатує, що між позивачем та відповідачами у даній справі виник спір щодо отримання дозволу на продаж позивачем своїх 40/100 часток квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що за даною адресою зареєстрована малолітня (неповнолітня) дитина. 
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у ст. 319 ЦК України.
У ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.
Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.
Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.
Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.
Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідачі з 2023 року по дату розгляду справи в суді жодним чином не виявили свого бажання щодо здійснення ними переважного права на купівлю 40/100 часток квартири АДРЕСА_1 . Таким чином суд констатує, що відповідачі відмовились від здійснення переважного права купівлі 40/100 часток квартири АДРЕСА_1 . А отже у позивача відсутнє зобов`язання повторно письмово повідомляти відповідачів, які є співвласниками квартири, про намір продати свою частку квартири із зазначенням ціни та інших умов продажу частки квартири.
Згідно з ч. ч. 3 та 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
З матеріалів справи вбачається, що на дату розгляду справи судом дитині, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось повних 15 років, і що неповнолітня дитина зареєстрована за адресою реєстрації своєї матері ОСОБА_3 , яка є відповідачем у справі, що неповнолітня ОСОБА_5 та її матір ОСОБА_3 не проживають за місцем реєстрації, що у дитини відсутнє право власності на квартиру.
Згідно п.1.8. п.1 Глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при посвідченні правочину щодо об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, відчужувач цього майна подає заяву про наявність / відсутність у малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб прав користування цим майном. З метою перевірки наявності / відсутності таких прав нотаріус має право додатково витребовувати від фізичних та юридичних осіб відповідні відомості та документи.
Згідно п.3.1. п.3 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, надання нотаріусу дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим у разі вчинення батьками (усиновлювачами), опікунами малолітніх дітей та/або опікунами недієздатних осіб таких дій/правочинів, зокрема, вчинення правочинів щодо: об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є малолітні діти та/або недієздатні особи.
Дозвіл органу опіки та піклування надається у формі рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад, витягу з такого рішення або копії такого рішення, виданих відповідно до законодавства.
Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва.
Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається.
Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав, інших прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визначені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України.
З аналізу вище вказаних норм права вбачається, що дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, має дитина, надається лише батькам дитини або особам, які їх замінюють.
Аналогічний висновок підтверджується правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.06.2021 у справі №607/8145/18, в якій Верховний Суд зазначив, що системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.
Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном залежно від того, чи мають право на користування ним інші особи, зокрема малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.
Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61- 29000св18), на яку послався суд апеляційної інстанції. 
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. 
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду для захисту свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У розумінні положень ст. 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має довести факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки.
Позивачем доведено факт існування перешкод у здійсненні права розпорядження майном.
Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. 
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Капалкіної Ірини Олегівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом надання дозволу на продаж частки квартири підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 2396094773 від 25.04.2025 у розмірі 1 211 грн 20 коп., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Капалкіної Ірини Олегівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом надання дозволу на продаж частки квартири - задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права розпорядження майном, а саме: 40/100 частками квартири АДРЕСА_1 шляхом надання дозволу на продаж 40/100 частки квартири АДРЕСА_1 будь-якій особі на власний розсуд.
Стягнути з  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. в рівних частинах по 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
-позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;
-відповідач - ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній;
-відповідач -  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній;
-третя особа -  ОСОБА_4 , адреса місця роботи:   АДРЕСА_7 ;
-третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 14, код ЄДРПОУ: 37393756.

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ