Справа № 474/285/26
Провадження № 2/474/380/26

РІШЕННЯ
Іменем України

06.07.26 с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Сокола Ф.Г.
за участю секретаря судового засідання Лисейко Т.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

17.04.2026 ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 19.07.2017 Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
Позов обґрунтований тим, що з моменту реєстрації шлюбу та до тепер сторони проживають та зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , З часом сімейні відносини між сторонами почали псуватись, а станом на зараз повністю припинились. Станом на тепер сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільних фінансів, ведуть окремий побут, шлюбні відносини не підтримують, їх взаємодію не можна назвати приязною. Причиною припинення сімейних відносин стала втрата взаєморозуміння між сторонами, наявність істотних розбіжностей у поглядах на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя, а також різні підходи до побутових сімейних відносин. Сторони мають відмінні уявлення щодо цінностей сім`ї, довіри та відповідальності у шлюбі, що призвело до втрати стабільності подружніх відносин та фактичного розпаду сім`ї. Подальше збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить інтересам позивачки. Позивачка вважає недоцільним надавати сторонам строку на примирення, оскільки сімейні відносини фактично припинені вже тривалий час, подальше спільне життя як подружжя є неможливим, надання строку на примирення суперечитиме інтересам позивачки та не призведе до відділення сім`ї.
Також позивачка просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 00 коп.
Позивач та її представниця ОСОБА_4 в судові засідання 16.06.2026 та 06.07.2026 не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас 16.06.2026р. представниця ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за її та позивачки відсутності, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач в судові засідання 16.06.2026 та 06.07.2026 не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причину неявки не повідомила. Водночас 06.07.2026 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу.
З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами.
Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2017 Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 19.07.2017 тим же відділом реєстрації актів цивільного стану.
Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного “ ОСОБА_6 ” було змінено на “ ОСОБА_7 ”.
Сторони мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 20.02.2018).
Фактично сторони припинили шлюбні стосунки, кожен живе своїм особистим життям, не ведуть спільного господарства та не мають спільного побуту. Майнового спору та спору про місце проживання дитини між сторонами немає.
Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України).
У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 00 коп., слід зазначити наступне.
06.04.2026 між адвокаткою Архиповою К.Г. та позивачкою укладено договір про надання правової допомоги відповідно до якого адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту, представляти його інтереси в судах загальної юрисдикції, надавати від його імені заяви, та інше. Порядок розрахунків визначаються розділом 4. Гонорар становить 5 000 грн. 00 коп. (п. 4.8.).
09.04.2026 адвокатка Архипова К.Г. та позивачка підписали акт приймання-передачі наданих послуг № 01 до Договору про надання правової допомоги від 06.04.2026 року, в якому зазначено надані послуги. Вартість послуг складає 5 000грн. 00 коп.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” № 5076-VІ від 05.07.2012р. (далі - Закон № 5076-VІ) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VІ).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі “Схід / Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано договір про надання правничої допомоги, Акт на підтвердження факту надання правової допомоги, та Детальний опис наданих послуг.
Таким чином враховуючи вищевикладене, предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті на підтвердження факту надання правової допомоги, обставини проведення розгляду справи у відсутність представника позивача, а також засад розумності, справедливості та співмірності, відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивачки з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 00 коп.
Частиною 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Таким чином, враховуючи приписи ст. 142 ЦПК України, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а тому позивачці підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір в сумі 665 грн. 60 коп., а також з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 665 грн. 60 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб зареєстрований 19.07.2017 Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 31, - розірвати.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до ст. 115 СК України копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Ф.Г. Сокол