Справа № 163/277/26 
Провадження № 2/163/261/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Любомльський районний суд Волинської області 
в складі головуючого судді Павлуся О.С.

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття.
Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 02.10.2005 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спочатку їх життя складалось добре, проте з часом поступово погіршувались, відповідач не дбав про сім`ю, систематично вчиняв сімейні скандали, фізично та моральної ображав, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. На підставі рішенням суду від 19.11.2009 на утримання старшого сина ОСОБА_4 з відповідача стягувалися аліменти в розмірі 1/3 частки усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, виконання якого припинилося у зв`язку із досягненням дитиною у 2025 році повноліття. 21.06.2012 шлюб з відповідачем розірвано, діти проживають разом із нею (позивачем), відповідач переїхав проживати до своїх батьків. На даний час відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку по утриманню меншого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , не приймає участі в його вихованні, матеріальної допомоги не надає та не виявляє бажання цього робити в добровільному порядку. ОСОБА_3 навчається у 9 класі, відвідує додаткові навчальні заняття та спортивні гуртки, потребує значних та регулярних витрат для забезпечення належних умов проживання та розвитку. Зокрема, потрібні кошти для придбання сезонного одягу, взуття, шкільного приладдя, продуктів харчування, відвідування додаткових занять із залученням репетиторів, сучасних засобів мобільного зв`язку, ноутбука, засобів для активного дозвілля і пересування велосипедом, самокатом тощо, відповідного одягу та речей, що відповідають віковим потребам. Крім того, дитина потребує лікування та оздоровлення, що вимагає постійного медичного нагляду й додаткових витрат на придбання лікарських препаратів. Сама ж вона не має постійного місця роботи і не спроможна самостійно забезпечити усі потреби дитини. Відповідач є працездатним та здоровим чоловіком, інших осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, однак тривалий час і на постійній основі працює без офіційного оформлення (виконує сезонні роботи, має постійного роботодавця та стабільний дохід). Зароблені кошти відповідач витрачає на власні потреби та жодної фінансової допомоги на дитину не надає. 

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 25.02.2026, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам визначені строки для подання заяв по суті спору у вигляді відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали суду від 25.02.2026 та примірник матеріалів позову відповідач отримав 14.03.2026.
У строк, визначений судом в ухвалі від 25.02.2026 з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подав.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.
Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2005, який розірваний 21.06.2012, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 . 
У період шлюбу у сторін народилося два сини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 19.11.2009 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання старшого сина ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до її повноліття, починаючи з 21.09.2009.
Син сторін ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 досяг повноліття.
Обоє синів проживають разом із позивачем, що підтверджується відомостями Любомльської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.01.2026 №337 і відповідачем не заперечується.
Неповнолітній ОСОБА_3 навчається у 9-му класі Любомльського ліцею №2 Любомльської міської ради, що підтверджується довідкою цього навчального закладу від 27.01.2026 №18. 

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За приписами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
При визначенні розміру аліментів суд враховує наведені у статті 182 СК України обставини.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Станом на дату розгляду справи сину сторін ОСОБА_3 виповнилося 15 років. 
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2026 року становить 3512 гривень.

Виходячи із вище наведених норм законодавства та принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей, суд вважає визначений позивачем розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 на рівні 1/3 заробітку (доходу) відповідача дещо завищеним, оскільки нічим не обґрунтований, не доведений і не підтверджений. 
Жодного підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення аліментів на утримання дитини у такому заявленому розмірі (1/3 частки доходу відповідача) позивач не надала, у тому числі доказів незадовільного стану здоров`я дитини та понесення відповідних витрат на такі потреби. 
На підтвердження такого розміру аліментів позивач в якості доказів надала лише довідку про навчання сина у 9-му класі, яка сама по собі аж ніяк не доводять необхідності стягнення аліментів у заявленому розмірі, який є більшим від визначеного ч.5 ст.183 СК України розміру. 
Виходячи із фактичних обставин справи, наявних у справі доказів, норм чинного законодавства, принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей, суд вважає, що сума аліментів на рівні 1/4 частки доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідатиме потребам дитини у її матеріальному забезпеченні згідно її віку, узгоджується із закріпленими у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності, а тому саме такий розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача. 

Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню. 

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню.

Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 січня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог позову відмовити. 

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення про стягнення місячного розміру аліментів звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:
позивач – ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_4 .
відповідач - ОСОБА_2 ; місце проживання - АДРЕСА_2 ; РНОКПП – НОМЕР_5 .

Головуючий : суддя О.С.Павлусь