Справа № 758/12780/25 
Категорія 69 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О., 
за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зменшення розміру заборгованості за аліментами,- 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року позивач звернувся із зазначеним позовом до суду, вказавши, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21.10.2024 у справі № 758/11710/24 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Від шлюбу у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого, на підставі судового наказу Подільського районного суду міста Києва № 758/9246/24 від 25.07.2024, з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.07.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ДМУ МЮ (м. Київ) від 06.05.2025 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача, як боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. При цьому про наявність вказаного судового наказу, подання його на примусове виконання до органу виконання судового рішення, а також про наявність заборгованості по ньому позивачу стало відомо лише із вказаної постанови державного виконавця. Позивач не заперечує свого обов`язку щодо утримання дитини, однак вважає нарахування заборгованості у повному розмірі за період з 24.07.2024 безпідставним, несправедливим, завищеним та таким, що не відповідає фактичним обставинам з огляду на те, що ним за період з 24.07.2024 по теперішній час вживалися заходи, пов`язані з утриманням дитини. Так, позивачем надсилались грошові кошти на картковий рахунок, відкритий на ім`я дитини («дитяча» картка МоноБанку) у розмірі 83 005,00 грн, що підтверджується виписками по картці позивача в АТ «Ощадбанк», а також задовольнялись інші потреби дитини, зокрема, щодо купівлі речей, товарів загального вжитку, техніки тощо. Крім того, позивачем оплачувались комунальні послуги за місцем проживання дитини у розмірі 32 735,97 грн, що підтверджується відповідними виписками по картці позивача. Також, позивач залишив для проживання дитини з відповідачкою належну йому 1/3 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , оскільки після розірвання шлюбу з відповідачкою він там фактично не проживає. З огляду на наведене позивач вважає, що кошти, добровільно перераховані ним на картковий рахунок дитини, з метою її утримання, за період з 24.07.2024 по теперішній час, а також сплачені в якості оплати за житлово-комунальні послуги за приміщення, у якому проживає дитина разом із відповідачкою у цей же період, у загальному розмірі 115 740,97 грн, слід віднести в якості погашення частини заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.
Ухвалою суду від 25.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
13.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також провести розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.08.2025 у справі № 390/2379/24, згідно з якою факт здійснення боржником грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як аліментів не може автоматично вважатися сплатою аліментних зобов`язань, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами. При цьому сторона відповідача зазначає, що доводи позивача про необізнаність про існування судового наказу не відповідають дійсності, оскільки сплата ним грошових коштів на картковий рахунок дитини розпочалася починаючи з серпня 2025 року, тобто після видачі судового наказу. До липня 2024 року матеріально дитину забезпечувала відповідачка, тоді як позивач не займався вихованням сина та не надавав йому належного матеріального забезпечення, у зв`язку з чим і була подана заява про стягнення аліментів до суду. Також відповідач звертає увагу на те, що при перерахуванні грошових коштів на картковий рахунок сина ОСОБА_3 не зазначено, що це сплата аліментів, тому ці платежі, враховуючи, що позивач довготривалий час матеріально сина не забезпечував, не може вважатись погашенням заборгованості зі сплати аліментів. Окрім цього, позивач не звертався до державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ДМУ МЮ (м. Київ) в рамках виконання виконавчого провадження № НОМЕР_3 із заявою про добровільну сплату аліментів та не надавав платіжні доручення, які є в додатках до позовної заяви, як добровільно сплачені аліменти. Твердження позивача про те, що він здійснював оплату комунальних платежів за місцем проживання дитини та залишив свою частину кватири для проживання дитини не відповідають дійсності та спростовуються наданим до позову витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, згідно з яким позивач є власником 1/3 квартири. Окрім цього, позивач з серпня по грудень 2024 року проживав у квартирі та користувався комунальними послугами, тому зобов`язаний був сплачувати комунальні послуги належної йому частки у квартирі. Сам факт проживання платника аліментів і їх отримувача разом не є підставою для звільнення від аліментного зобов`язання перед неповнолітніми дітьми, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.06.2022 у справі № 545/96/20.
Ухвалою суду від 28.10.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та встановлено третій особі строк для подання письмових пояснень щодо позову та відзиву.
У встановлений судом строк письмові пояснення третьою особою до суду не подано.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. 
З огляду на наведене, із урахуванням наявних в матеріалах справи письмових заяв сторін по суті справи, суд ухвалив проводити розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .
Як з`ясовано судом з відкритої інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, 25.07.2024 Подільським районним судом міста Києва видано судовий наказ № 758/9246/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.07.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Судовий наказ перебуває на виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) та виконується в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3.
06.05.2025 головним державним виконавцем Подільського ВДВС у місті Києві ДМУ МЮ (м. Київ) Савченко Ю.Й. в рамках вказаного виконавчого провадження винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що за позивачем рахується заборгованість по сплаті аліментів.
Докази на підтвердження розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. 
Водночас, жодна із сторін не заперечує факту наявності такої заборгованості.
З огляду на наведене, суд вирішує даний спір із урахуванням цієї обставини. 
В обґрунтування позову позивач стверджує про наявність підстав для зменшення розміру наявної у нього заборгованості по сплаті аліментів на 115 740,97 грн, вказуючи на те, що ним, починаючи з 24.07.2024 добровільно перераховувалися грошові кошти на рахунок сина, а також оплачувалися житлово-комунальні послуги за місцем його проживання. 
Заперечуючи проти позову, відповідачка вказує на недоведеність доводів позивача, наведених в обґрунтування позову, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На виконання вказаної норми суд при вирішенні даної справи враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.04.2022 у справі № 381/1553/19-ц, у якій зазначено, зокрема, наступне. 
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.
Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31.07.2019 у справі № 554/13475/15-ц (провадження № 61-25124св18) міститься висновок про те, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк.
У постанові Верховного Суду від 07.05.2018 у справі № 916/1605/15-г міститься висновок про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії. Із фабули частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відноситься до їх числа.
Як встановлено судом, на підтвердження своїх доводів в обґрунтування позову позивачем надано копії банківських квитанцій та виписок.
Разом із цим, такими квитанціями та виписками не підтверджується факт сплати позивачем аліментів на утримання дитини, оскільки більшість із таких документів не містить відомостей щодо призначення платежу, а ті, у яких такі відомості наявні, не підтверджують сплату позивачем саме аліментів на утримання сина. 
Ураховуючи наведені вище положення законодавства та висновки Верховного Суду, суд не приймає до уваги такі банківські документи як докази сплати аліментів позивачем, оскільки факт здійснення боржником грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як аліментів не може автоматично вважатися сплатою аліментних зобов`язань, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами.
Не надано позивачем і доказів на підтвердження того, що він звертався до державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ДМУ МЮ (м. Київ) в рамках виконання виконавчого провадження № НОМЕР_3 із заявою про добровільну сплату аліментів та надавав виконавцю платіжні доручення, які є в додатках до позовної заяви, для врахування їх в якості сплачених аліментів.
Крім того, суд вважає безпідставними доводи позивача про наявність підстав для зменшення розміру його заборгованості по аліментах у зв`язку зі сплатою ним житлово-комунальних послуг за місцем проживання дитини. 
Так, як встановлено судом та не оспорюється сторонами, відповідачка разом із сином проживає у квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , у якій також проживав позивач до розірвання шлюбу із відповідачкою. 
Із доданої до позовної заяви інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 428204077 від 22.05.2025 вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - по 1/3 частці кожному.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» співвласники житла несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Ураховуючи наведене, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що наявні підстави для зменшення заборгованості по аліментах у зв`язку з тим, що він здійснював оплату комунальних платежів за місцем проживання дитини та залишив свою частину кватири для проживання дитини.
Таким чином, позивач не надав жодних достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що починаючи з 24.07.2024 і до дати звернення його із даним позовом до суду (20.08.2025) ним сплачено грошові кошти в сумі 115 74097 грн в якості аліментів на користь відповідачки на утримання їхнього сина ОСОБА_3 . 
Згідно частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому підстави для їх задоволення відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 247, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зменшення розміру заборгованості за аліментами відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін та третіх осіб по справі:
- позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
- третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: м. Київ, просп. Георгія Гонгадзе, буд. 5-Б, код ЄДРПОУ 34482497.
Повний текст рішення суду складено 14.04.2026. 

Суддя 	О. О. Ковбасюк