ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 120/7641/23
адміністративне провадження № К/990/25939/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Білак М. В., Радишевської О. Р.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу. за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито, 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 (колегія суддів у складі: Сторчака В. Ю., Граб Л. С., Полотнянка Ю. П.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі - військова частина НОМЕР_1 , відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_2 (далі - військова частина НОМЕР_2 , третя особа), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), та збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 12.09.2022 по 30.11.2022;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 12.09.2022 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу у відповідача та у періоди з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 12.09.2022 по 31.11.2022 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської і Сумської областей. Отже, у нього, відповідно до Постанови № 168, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Водночас, як зазначає позивач, відповідач за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 та з 12.09.2022 по 30.11.2022 виплату в належному розмірі не здійснив. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороду в належному розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.04.2022 № 7-вв позивача направлено у службове відрядження до оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 09.04.2022, з метою прийняття участі у заходах, на підставі бойового розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.04.2022 № 56-Т.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2023 № 4991 позивач, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 12.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 31.12.2022.
З інформації про грошове забезпечення позивача за 2022-2023 рік установлено, що відповідно до Постанови № 168 йому за серпень-вересень виплачено 30 000 гривень додаткової винагороди (за кожен місяць), за жовтень - 19 000 гривень, за листопад - 30 000 гривень.
Водночас позивач зазначає, що за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 та з 12.09.2022 по 30.11.2022 він має право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. У зв`язку з тим, що така винагорода у належному розмірі не виплачена, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2024 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої пунктом 1 Постанови № 168, за безпосередню участь у бойових діях або заходах за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 та з 12.09.2022 по 30.11.2022, у розрахунку до 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої пунктом 1 Постанови № 168, за безпосередню участь у бойових діях або заходах за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 та з 12.09.2022 по 30.11.2022, у розрахунку до 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування на території Сумської та Чернігівської областей у період здійснення зазначених заходів підтверджується довідкою від 02.03.2023 № 4991, яка видана третьою особою на підставі бойового розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.04.2022 № 56-Т.
Також суд зауважив, щодо довідка від 02.03.2023 № 4991 містить усю необхідну інформацію, що передбачена Додатком 2 до Наказу № 392-АГ, зокрема про період безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах та підставу участі у них. Крім того, суд наголосив, що під час розгляду справи відповідачем не надано доказів щодо визнання указаної довідки недійсною або її відкликання. Також відповідач не надав суду вмотивованих пояснень щодо правових підстав видання такої довідки, зокрема, щодо її видачі військовою частиною НОМЕР_2 не на підставі положень Наказу № 392-АГ.
Водночас суд першої інстанції уважав, що у цій ситуації позивач не може нести тягар негативних наслідків від неправомірної бездіяльності суб`єктів владних повноважень і що недотримання органами Держприкордонслужби вимог законодавства в частині складення усіх необхідних документів та обміну інформацією щодо участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не може бути підставою для відмови у виплаті спірної винагороди.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди, установленої пунктом 1 Постанови № 168, за безпосередню участь у бойових діях або заходах за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 та з 12.09.2022 по 30.11.2022, у розрахунку до 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Як наслідок, з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві зазначеної додаткової винагороди за спірний період.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2024 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції указував на те, що з 01.08.2022 (набрання чинності Наказом № 392-АГ) довідка військової частини НОМЕР_2 з посиланням на одне бойове розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України без наявності відомостей про таку участь в журналі бойових дій (службово-бойових дій) не може вважатися належним та достатнім доказом факту участі позивача у бойових діях або заходах, а тому і не може бути підставою для виплати вказаної винагороди у збільшеному розмірі. Також довідка № 4991 не відповідає вимогам Наказу № 392-АГ, а саме додатку 1. Окрім того, суд зазначив, що відповідно до довідки НОМЕР_3 прикордонного загону 02.5/7422/23-Вн, за результатами перевірки наявності інформації про безпосередню участь у бойових діях або заходах в наявних журналах бойових дій у період з 01.08.2022 по 30.11.2022 установлено, що щодо позивача факт безпосередньої участі у бойових діях або заходах не обліковано.
Також суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що нарахуванню та виплаті спірної допомоги передує отримання інформації про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених Наказом № 392-АГ, яка подається начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у Наказі № 392-АГ. Отже, оскільки відповідач не отримав інформацію про участь позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в діях військової частини НОМЕР_1 відсутня протиправна бездіяльність.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суд апеляційної інстанції, позивач, в інтересах якого діє представник Дайнеко І. А., звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 та залишити в силі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2024.
Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 Постанови № 168, у поєднанні з пунктами 4, 5 Наказу № 392-АГ, у частині визначення, які саме документи зазначені у пункті 4 Наказу № 392-АГ, всі визначені в пункті, чи хоча б один із зазначених у вказаному пункті наказу, повинні містити інформацію про безпосередню участь в бойових діях та відповідно, чи повинна бути зазначена інформація, в довідці за формою додатку № 1 до Наказу № 392-АГ, про всі документи, визначені у пункті 4 Наказу № 392-АГ, чи тільки про ті, які містять відомості про безпосередню участь в бойових діях і заходах.
На обґрунтування пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає про недослідження судом апеляційної інстанції доказів, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: копії супровідного листа від 01.12.2022 № 1907, яка міститься в матеріалах справи.
Крім того, скаржник зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів наявності ситуацій втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами, або недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Тому, на його думку, довідка від 02.03.2022 № 4991 свідчить, що командир частини НОМЕР_2 перевірив відомості про безпосередню участь позивача в бойових діях та заходах, та у межах повноважень надав відповідну довідку. Відповідач та третя особа під час розгляду справи не надали доказів щодо визнання указаної довідки недійсною або її відкликання, а отже, вона є дійсною та може бути належним та допустимим доказом в суді. Також відповідач не надав суду вмотивованих пояснень щодо правових підстав видання такої довідки, зокрема щодо її видачі третьою особою, не на підставі положень Наказу № 392-АГ.
Скаржник наголосив, що у цій ситуації позивач не може нести тягар негативних наслідків від неправомірної бездіяльності суб`єктів владних повноважень, і що недотримання органами Держприкордонслужби вимог законодавства в частині складення усіх необхідних документа та обміну інформацією щодо участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не може бути підставою для відмови у виплаті спірної доплати.
Позиція інших учасників справи
Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надходило. Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух касаційної скарги
04.07.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів: Білак М. В., Прокопенка О. Б. для розгляду судової справи № 120/7641/23.
Ухвалою Верховного Суду від 18.07.2024 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024.
Ухвалою Верховного Суду від 02.06.2026 закінчено підготовку цієї справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 03.06.2026 № 621/0/78-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 120/7641/23 у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_2 , який входить до складу постійної колегії суддів.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2026 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів: Білак М. В., Радишевську О. Р. для розгляду судової справи № 120/7641/23.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядається, та аргументів учасників справи
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Водночас суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Частиною третьою статті 341 КАС України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
У справі, що розглядається, ОСОБА_1 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , просить виплатити йому збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі до 100 000 гривень, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 12.09.2022 по 30.11.2022.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами (пункт 1 частини першої статті 92 Конституції України).
За змістом частини першої статті 6 Закону України від 03.04.2003 № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» (далі - Закон № 661-IV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
На підставі частини першої статті 14 Закону № 661-IV до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Статтею 16 Закону № 661-IV визначено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Вказана гарантія передбачає виплату військовослужбовцям грошового забезпечення у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України та у порядку визначеному Міністром оборони України (частина четверта цієї статті).
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).
Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина четверта цієї статті).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та № 69/2022 Кабінет Міністрів України Постановою № 168, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди. У пункті 1 цієї постанови Уряд установив виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану військовослужбовцям. Тим із них, хто бере безпосередню участь у бойових діях або забезпечує заходи з національної безпеки та оборони, розмір винагороди збільшується до 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - Постанова № 793) до Постанови № 168 були внесені зміни, зокрема, у пункті 1 абзаці першому слова «додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно» замінено словами «додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць». Також постанову доповнено пунктом 2-1 такого змісту: « 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».
У решті зміст пункту 1 Постанови № 168 в частині, що стосується виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, на час виникнення спірних правовідносин (з 01.08.2022 по 30.11.2022) не змінювався.
Ключовим у цій справі є питання підстав для виплати ОСОБА_1 збільшеної винагороди за періоди з 01.08.2022 по 31.08.2022 та з 12.09.2022 по 30.11.2022.
30.07.2022 Адміністрацією Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужби), з посиланням на пункт 2-1 Постанови № 168, було видано наказ № 392-/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - Наказ № 392-АГ), який уведено в дію з 01.08.2022.
Пунктом 2 цього наказу визначено вичерпний перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168, виконання яких у відповідні дні давало військовослужбовцю право на збільшення додаткової винагороди до 100 000 гривень пропорційно часу участі у розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі, а саме:
1) бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;
2) бойових завдань з пошуку, виявлення і знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;
3) бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
4) польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
5) бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;
6) бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;
7) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави;
8) бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.
У пункті 4 Наказу № 392-АГ встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах: 1) бойового наказу (бойового розпорядження); 2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад; 3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 5 Наказу № 392-АГ для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у пункті 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та до якого для виконання завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (абзац перший пункту 5 наказу).
Для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця (абзац другий пункту 5 наказу).
У довідках, передбачених цих пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені пунктом 4 цього наказу (абзац третій пункту 5 наказу).
Відповідно до пункту 10 Наказу № 392-АГ облік військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу та підготовку проєкту наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 цього наказу, в органах Держприкордонслужби покладено на штаб органу, а у випадку відсутності штабу - на підрозділ (посадову особу), який веде облік бойових дій.
Надання військовослужбовцям довідок про участь у зазначених заходах здійснює підрозділ, який веде облік особового складу.
Відповідно до пункту 11 Наказу № 392-АГ склад органів і підрозділів Держприкордонслужби, які беруть (брали) участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, визначаються щомісячно наказом Адміністрації Держприкордонслужби відповідно до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України (абзац перший пункту 11 наказу).
Інформація про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, подаються начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупування військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у додатку 2 до цього наказу (абзац другий пункту 11 наказу).
Згідно з пунктом 12 Наказу № 392-АГ виплата військовослужбовцям додаткової винагороди здійснюється щомісяця (у поточному місяці за попередній) на підставі наказів начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників (командирів). До наказу про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру до 100 000 грн на місяць, в обов`язковому порядку додаються узагальнені дані, отримані з документів, передбачених пунктами 4-6 цього наказу.
Як установлено судами попередніх інстанцій у підтвердження позовних вимог та права на виплату додаткової винагороди, позивач надав, зокрема, довідку військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2023 № 4991, відповідно до якої підполковник ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 12.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 31.12.2022.
Підставами для видачі такої довідки вказано бойове розпорядження Адміністрації ДПС України від 02.04.2022 № 56 гриф.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, Вінницький окружний адміністративний суд виходив із того, що факт участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування на території Сумської та Чернігівської областей у період здійснення зазначених заходів підтверджується належним, допустимим й достатнім доказом, який відповідачем під час розгляду справи не спростовано.
Натомість, скасовуючи рішення суду першої інстанції, Сьомий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про відсутність належного документального підтвердження участі позивача у бойових діях за спірний період, що свідчить про відсутність підстав для виплати позивачу встановленої пунктом 1 Постанови № 168 додаткової винагороди у збільшеному розмірі за вказані періоди та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Надаючи оцінку висновкам суду апеляційної інстанції щодо відсутності належних доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, Верховний Суд указує на передчасність такого висновку з огляду на те, що він ґрунтується на неповністю установлених обставинах справи.
Аналізуючи положення, зокрема Наказу № 392-АГ, Верховний Суд у постанові від 05.12.2024 у справі № 120/12613/23 звернув увагу на те, що цей наказ змінив підхід до визначення «безпосередньої участі» військовослужбовців у бойових діях, звузивши та конкретизувавши критерії до певних видів бойових завдань, порівняно з попереднім наказом Адміністрації Держприкордонслужби № 164-АГ, який діяв до 01.07.2022.
У вказаній постанові Верховний Суд підкреслив, що хоча перелік документів для підтвердження участі у бойових діях залишився незмінним, Наказ № 392-АГ ввів додаткові вимоги щодо підтвердження участі у бойових діях, вимагаючи надання сукупності документів замість одного, як це було передбачено Наказом № 164-АГ. Зокрема, Наказ № 392-АГ вимагає надання сукупності документів, таких як бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командирів та додаткової довідки за встановленою формою.
З огляду на ці зміни Верховний Суд зазначив, що при оцінці доказів, що підтверджують право особи на додаткову винагороду, необхідно враховувати зміни, внесені Наказом № 392-АГ, і оцінювати надані документи згідно з відповідними вимогами. Тільки на основі такого підходу можна об`єктивно визначити, чи має особа право на отримання додаткової виплати згідно з оновленими критеріями та процедурами.
Верховний Суд у постанові від 06.08.2024 у справі № 360/290/23 указав, що згідно з пунктом 4 Наказу № 392-АГ підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах здійснюється на підставі комплексу інформації, наявної у відповідних документах, а відповідно до пункту 3 Наказу № 628/0/81-22-АГ перелік підтверджуючих документів допускає альтернативність і не зведений винятково до їхньої сукупності.
У постанові від 05.08.2024 у справі № 200/4100/23 Верховний Суд також зауважив, що, розглядаючи указану категорію справ, суди повинні перевіряти, чи підтверджує видана довідка участь військовослужбовця у бойових діях у визначений період, розглядаючи її разом з іншими доказами.
Такими доказами згідно з пунктом 4 Наказу № 392-АГ, є бойові накази, журнали бойових дій та рапорти командирів, які мають оцінюватися в їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції передчасно не врахував довідку та визначені в ній періоди, не встановивши, чи підтверджується участь позивача у бойових діях цією довідкою, у поєднанні з іншими доказами у справі.
Суд звертає увагу на те, що, дійсно, у матеріалах справи наявна довідка від 22.12.2023 № 02.5/7422/23-ВН, згідно з якою НОМЕР_3 прикордонним загоном проінформовано про те, що за результатами перевірки наявності інформації про безпосередню участь у бойових діях або заходах в наявних журналах бойових дій у період з 01.08.2022 по 30.11.2022 (період спірних відносин), встановлено, що відносно позивача факти прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах не обліковано.
Однак суд апеляційної інстанції не здійснив жодної перевірки цієї інформації, не дослідив первинних документів, на які посилається НОМЕР_3 прикордонний загін, та не з`ясував, чи дійсно такі документи існують і чи вони були належним чином оформлені та збережені.
Висновок суду апеляційної інстанції не враховує доводів позивача про те, що він брав участь у бойових діях на території Чернігівської та Сумської областей у періоди вказані у довідці військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2022 № 4991.
Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується, зокрема, на тому, що з наданої відповідачем та військовою частиною НОМЕР_2 інформації вбачається ненаправлення до військової частини НОМЕР_1 документів, які б підтверджували участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях у спірний період. На думку суду, це унеможливлює виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за вказаний час.
Водночас, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2024 у справі № 560/3159/23, від 23.05.2024 у справі № 120/4387/23, від 24.05.2024 у справі № 120/4967/23, від 28.05.2024 у справі № 120/5170/23 та від 08.08.2024 у справі № 280/2754/23, порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі позивача у забезпеченні бойових дій щодо забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не свідчить про відсутність права у позивача на таку винагороду.
Отже, суд апеляційної інстанції мав урахувати, що відсутність окремих документів або недотримання формальних процедур їх передачі не може автоматично виключати право позивача на винагороду, якщо інші належні та допустимі докази підтверджують його безпосередню участь у бойових діях.
При цьому варто зважати, що відповідно до пунктів 4, 5 та 11 Наказу № 392-АГ, обов`язок оформлювати документи, які є підставою для виплати винагороди, покладається на керівників (командирів) військових частин Державної прикордонної служби України, які ведуть бойові дії, а також тих підрозділів, до яких військовослужбовці відряджені.
Суд апеляційної інстанції, посилаючись на відсутність належних доказів щодо конкретних періодів участі позивача у бойових діях, відповідно до пункту 1 Постанови № 168, не надав належної оцінки обставинам, що могли спричинити таку відсутність або неповноту доказів, зокрема особливостям ведення бойових дій або специфіці виконання завдань та характеру їх виконання у районах безпосереднього ведення бойових дій.
Отже, висновки апеляційного суду переважно засновані на формальній констатації відсутності інформації, без проведення повного, належного й усебічного аналізу зібраних у справі доказів. Суд не вжив необхідних заходів для встановлення фактичних обставин, не ініціював витребування та дослідження додаткових доказів.
Слід підкреслити, що за правилами адміністративного судочинства встановлення фактичних обставин справи не може обмежуватися лише тим, чи спростувала одна сторона твердження іншої, зокрема суб`єкта владних повноважень. Неспростовані твердження суб`єкта владних повноважень, не підкріплені фактичними даними, не повинні розглядатися як належний доказ.
Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема з постановою від 05.06.2024 у справі № 200/660/23, згідно з якою суди зобов`язані досліджувати характер службових завдань, які виконував військовослужбовець, місце їх виконання, а також об`єктивні причини відсутності документального підтвердження цих дій.
У разі відсутності документальних доказів участі позивача у заходах, передбачених для виплати додаткової винагороди, суд має детально з`ясувати умови та обставини його служби, конкретні завдання, які виконував позивач у спірний період, зокрема де саме й коли були виконані відповідні дії. Ця інформація має вирішальне значення для правильного вирішення справи по суті. Відповідний підхід підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема постановою від 22.11.2023 у справі № 520/690/23.
З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що через неповне з`ясування всіх обставин, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність права у позивача на виплату збільшеної винагороди є передчасним.
Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не вжив усіх, визначених законом заходів та не встановив усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку по суті справи. Водночас суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
На підставі частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга підлягає задоволенню частково із скасуванням судового рішення суду апеляційної інстанції та направленням справи на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі № 120/7641/23 скасувати, справу № 120/7641/23 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко М.В. Білак   О.Р. Радишевська