ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 480/6010/24
адміністративне провадження № К/990/14558/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Жука А.В, Кашпур О.В.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 (суддя Шаповал М.М.) і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025 (суддя-доповідач Жигилій С.П., судді: Перцова Т.С., Макаренко Я.М.), 
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) №37 від 28.02.2024 "Про результати службового розслідування", у частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "догана" (пункт 2 наказу);
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу №37 від 28.02.2024 у частині невиплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за січень 2024 року та премії за січень та лютий 2024 року в повному обсязі;
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу №37 від 28.02.2024 у частині направлення матеріалів службового розслідування щодо позивача до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ) для долучення до матеріалів кримінального провадження №62024170040000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу У країни;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість зі сплати грошового забезпечення в повному обсязі: премію за січень та лютий 2024 року в повному обсязі відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260, та додаткову винагороду за січень 2024 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168, у розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у розмірі до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах, з урахуванням раніше виплачених сум.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 стверджував про незаконність наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.02.2024 №37 "Про результати службового розслідування", яким, зокрема, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, позбавлено додаткової винагороди на період дії воєнного стану та премії та передано матеріали службового розслідування до ДБР для приєднання до кримінального провадження №62024170040000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України за порушення військової дисципліни, вимог статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відкриту відмову 21.01.2024 виконати бойове розпорядження командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 20.01.2024 №1433/11/дск/. 
2.1. Позивач наполягав на недоведеності факту його відмови від виконання вказаного бойового розпорядження, оскільки йому не було повідомлено у встановлений законом спосіб про сутність такого розпорядження, що підтверджується, зокрема, відсутністю особистого підпису ОСОБА_1 у відомості про ознайомлення з бойовим розпорядженням. 
2.2. Також ОСОБА_1 зауважив, що оскаржений наказ від 28.02.2024 №37 не містить викладу всіх обставин, які в повній мірі доводили б факт вчинення позивачем проступку, доведеність його вини. Натомість його зміст зведено до зазначення складу комісії, яка проводила службове розслідування, відомостей про військовослужбовців та посилання на пункти 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, пункти 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ без розкриття їх змісту, що свідчить про невмотивованість та необґрунтованість такого наказу.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
4. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 залишено без змін.
5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що військовослужбовець повинен дотримуватись військової дисципліни, що ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі і, тим більше, під час дії воєнного стану.
5.1. Суди обох інстанцій дійшли висновку, що матеріалами службового розслідування доведено наявність дисциплінарного проступку в діях позивача, а саме: порушення позивачем військової дисципліни, що полягає в недотриманні норм Статуту внутрішньої служби ЗСУ та Військової присяги: позивач, будучи належним чином ознайомлений з бойовим розпорядженням командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 20.01.2024 №1433/11/***/ІІ, не виконав його та самовільно залишив місце служби в умовах воєнного стану.
5.2. Суд апеляційної інстанції зауважив, що відсутність у матеріалах службового розслідування доказів ознайомлення позивача з бойовим розпорядженням не доводить факт необізнаності ОСОБА_1 зі змістом такого бойового розпорядження.
III. Провадження в суді касаційної інстанції
6. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , покликавшись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просив рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025 скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
7. Підставами касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначив, що при прийнятті оскаржених судових рішень суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах 19.02.2020 у справі 813/1021/17, від 18.02.2021 у справі №804/4633/17, від 05.12.2024 у справі №200/1347/24, від 04.06.2020 у справі №826/24815/15, від 22.09.2020 у справі №1340/6528/18, від 06.02.2020 у справі №800/19/17, від 29.11.2019 у справі №818/154/16, від 08.07.2020 у справі №177/525/17, від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а, від 15.05.2019 у справі №537/2088/17, а також висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19. 
7.1. Також позивач зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень частин першої, десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 1.1, 1.3 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, статті 335 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
7.2. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , з-поміж іншого, наголосив, що в порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено зібрані у справі докази: факт відсутності бойового розпорядження, нереалізація рапорту позивача щодо неможливості виконання бойового розпорядження через стан здоров`я (обмежено придатний до військової служби), необґрунтовано відхилено клопотання позивача про витребування для огляду в суді бойового розпорядження, невмотивовано відхилено доказ неознайомлення позивача з наказом про призначення проведення щодо нього службового розслідування.
7.3. Позивач наголосив на тому, що судами не було забезпечено об`єктивного та повного з`ясування обставин справи, що мають суттєве значення в цій справі, а керувалися виключно інформацією з акту службового розслідування, чим порушено принципи змагальності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
7.4. Крім того, суди попередніх інстанцій не встановили складу правопорушення в діях позивача, а також підстав, які б указували на відмову виконати бойове розпорядження, адже, на переконання позивача, невиконання бойового розпорядження було обумовлено його фізичним станом, про що він подав рапорт на підставі статті 335 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Тобто позивач не відмовлявся від проходження військової служби, а повідомляв про неможливість виконання бойового розпорядження у зв`язку з захворюваннями, які враховані при мобілізації на підставі довідки ВЛК (обмежено придатний до військової служби).
7.5. Також позивач вважає, що судами обох інстанцій не мотивовано відхилення листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2024 №648, отриманого за результатами колективного звернення 39 військовослужбовців (у т.ч. й позивача), яким доведено факт того, що кримінальне провадження №62024170040000059 розпочато не щодо позивача, а щодо неправомірних дій заступника командного центру військової частини НОМЕР_1 та офіцера відділення напрямків та взаємодії оперативного відділу штабу військової частини НОМЕР_1 , які стосуються бойового розпорядження.
8. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Мартинюк Н.М., суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.
9. Ухвалою від 27.05.2025 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
10. Відзиву на касаційну скаргу від відповідача не надійшло.
11. На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30.09.2025 №1215 проведено повторний автоматизований розподіл, зокрема, судової справи №480/6010/24 та визначено новий склад колегії суддів: Уханенко С.А. - головуючий суддя, Жук А.В., Кашпур О.В.
12. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
13. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 15.07.2023 №249 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 12.07.2023 №36-РС на посаду головного сержанта-командира 1 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено з 15.07.2023 зарахувати до списків особового складу на всі види забезпечення, вважати таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
14. Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 25.08.2023 №299, старшого сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у відрядження до Оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (далі- ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 »), з 25.08.2023 до окремого розпорядження з подальшим вибуттям для виконання поставлених завдань у складі зведених підрозділів з метою виконання службових (бойових) завдань. Підстава: розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.06.2022 №2/196, посвідчення про відрядження від 25.08.2023 №358.
15. Згідно з інструкцією про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 09.09.2021 №273, на військовослужбовців, які перебувають у відрядженні, поширюється режим робочого часу тих військових частин, до яких вони відряджені.
16. Відповідно до розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " від 27.06.2022 №502/2/3/2/18**/окп та від 27.06.2022 №502/2/1/4/***/дск, на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.06.2022 №160 зведена рота ІНФОРМАЦІЯ_2 передана в оперативне підпорядкування ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 ".
17. На виконання бойового розпорядження ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " від 21.10.2023 №2**БР/ТГЧ зведена рота охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 передана в оперативне підпорядкування командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (далі - ТГр " ІНФОРМАЦІЯ_3 ").
18. Розпорядженням командира ТГр " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 20.01.2024 №1433/11/***/ІІ визначено завдання командиру зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити марш з 21.01.2024 за визначеним маршрутом та з подальшим виконанням бойових завдань у складі ОУВ, ОТУ, ТГ, військових частин: з н.п. Клепали Сумська область до н.п. Покровськ Донецька область до 22.01.2024.
19. Заступником командира з морально-психологічного забезпечення зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 на ВОП "Кльопа" 20.01.2024 було усно доведено наказ командира ТГр " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 20.01.2024 про здійснення маршу для виконання бойових завдань за визначеним маршрутом.
20. Особовим складом зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_2 20.01.2024 відбулося завантаження техніки майна роти в шкільні автобуси, які були надані для маршу.
21. Під час здійснення маршу ІНФОРМАЦІЯ_7 з н.п. Клепали Сумської області частина особового складу, серед них ОСОБА_1 , покинули колону, відхилилися від спланованого маршруту та особистим транспортом поїхали в невідомому напрямку.
22. На адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 24.01.2024 надійшло клопотання командира ТГр " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 23.01.2023 вих. №1433/17*дск/ІІ про вжиття заходів пошуку/притягнення до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини (неприбуття за місцем призначення) військовослужбовців зведеної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі змісту якого вбачається, що 21.01.2024 у період з 15:00 год. по 19:00 год. при здійсненні маршу на виконання бойового розпорядження командира ТГр " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 20.01.2024 №1433/**/дск/ІІ, під час руху в Сумській області частина особового складу зведеної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 покинула колону, відхилилася від спланованого маршруту слідування та особистим транспортом поїхала в невідомому напрямку.
23. Згідно з рапортом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_3 від 24.01.2024 вх. №1608 21.01.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув і здав зброю, крім інших, старший сержант ОСОБА_1 , який був відряджений до зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_2 .
24. За цим фактом начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про подію, кримінальне правопорушення, що трапилось, командиру військової частини НОМЕР_2 , здійснено доповідь від 24.01.2024 за вих. №12/116 керівнику Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону України, начальнику ІНФОРМАЦІЯ_8 .
25. Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Суми) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, 25.01.2024 відкрито кримінальне провадження №62024170040000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, а саме: за фактом відмови виконання бойового розпорядження командира ТГр " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 20.01.2024 №1433/**/дск/ІІ щодо переміщення в Донецьку область для подальшого проходження військової служби військовослужбовцями територіальних ЦК та СП, у тому числі ОСОБА_1 .
26. Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 24.02.2024 було затверджено акт службового розслідування, у якому зазначено, що старший сержант ОСОБА_1 , перебуваючи у відрядженні у складі зведеної стрілецької роти, не виконав бойове розпорядження командира ТГр " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 20.01.2024 №1433/11/***/ІІ, був відсутній на військовій службі за місцем дислокації зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 в період з 21.01.2023 по 26.02.2023.
27. Згідно з рапортом ОСОБА_1 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також його письмових пояснень бойове розпорядження про відрядження до АДРЕСА_1 йому доводилося усно.
28. За наслідками матеріалів службового розслідування видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.02.2024 №37 "Про результати службового розслідування":
- за порушення військової дисципліни, а саме: невиконання бойового розпорядження командира ТГр " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 20.01.2024 №1433/**/дск/ІІ, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту, статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ старшому сержанту ОСОБА_1 , командиру 3 відділення 3 стрілецького взводу зведеної стрілецької роти (головному сержанту - командиру відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ) оголосити дисциплінарне стягнення "ДОГАНА" (пункт 2);
- відповідно до розділів XVI та XXXIV наказу Міністерство оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншими особами" (зі змінами) не виплачувати додаткову винагороду на період дії воєнного стану за січень 2024 року і премію в повному обсязі за січень та лютий 2024 року, у зв`язку з самовільним залишенням місця служби в січні 2024 року та подальшого неповернення до неї в лютому 2024 року до моменту повернення відповідного підрозділу в пункт постійної дислокації 26.02.2024 (до Сумської області) старшому сержанту ОСОБА_1 , командиру 3 відділення 3 стрілецького взводу зведеної стрілецької роти (головному сержанту - командиру відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (пункт 3);
- помічнику начальника центру з правової роботи - начальнику юридичної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 копії матеріалів службового розслідування направити до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань для долучення до матеріалів кримінального провадження №62024170040000059 (пункт 5).
V. Позиція Верховного Суду
29. За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
30. Відповідаючи на питання, поставлені перед судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд керується таким.
31. Спірним у цій справі є питання правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з невиконанням бойового розпорядження командира.
32. Відповідно до статті 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
33. Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин). 
34. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, установлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
35. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (статті 2 Дисциплінарного статуту).
36. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (стаття 4 Дисциплінарного статуту).
37. За приписами статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
38. Частина перша статті 45 Дисциплінарного Статуту передбачає, що в разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
39. Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
40. За правилами частини першої статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
41. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджено наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок №608).
42. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
43. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (абзац 1 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №608).
44. Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
45. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (частина перша статті 86 Дисциплінарного статуту).
46. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (частина друга статті 86 Дисциплінарного статуту).
47. Отже, підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. 
47.1. Притягнення до дисциплінарної відповідальності здійснюється уповноваженим командиром у межах наданих йому повноважень та, як правило, за результатами службового розслідування, проведеного з метою з`ясування всіх обставин правопорушення, причин і умов його вчинення, а також ступеня вини військовослужбовця.
47.2. Рішення про накладення дисциплінарного стягнення має бути обґрунтованим, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків, обставин вчинення, попередньої поведінки військовослужбовця. Водночас обов`язковою умовою правомірності притягнення до дисциплінарної відповідальності є дотримання встановленої процедури, зокрема забезпечення військовослужбовцю права на надання пояснень, подання доказів, ознайомлення з матеріалами службового розслідування та оскарження прийнятого рішення. Порушення цих вимог може свідчити про протиправність застосованого дисциплінарного стягнення.
48. Вирішуючи такі спори, суд має виходити з обставин, установлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується.
49. Судами попередніх інстанцій не встановлено порушень установленої процедури притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, зокрема щодо порядку призначення та проведення службового розслідування, забезпечення права на надання пояснень і подання доказів, а також прийняття уповноваженим командиром мотивованого рішення за результатами такого розслідування.
50. У контексті порушення порядку проведення службового розслідування позивач у касаційній скарзі зазначив про неознайомлення його з наказом про призначення проведення щодо нього службового розслідування.
51. Верховний Суд погоджується з мотивами суду апеляційної інстанції, який обґрунтовано відхилив указані доводи як такі, що не відповідають дійсності, оскільки у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 шляхом проставлення власноручного підпису підтвердив факт ознайомлення його з підставою проведення службового розслідування, з правами та обов`язками, передбаченими Порядком № 608 та вказав на відсутність будь-яких клопотань та зауважень.
52. Доводи позивача про невстановлення складу дисциплінарного правопорушення, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки відповідач установив, а суди попередніх інстанцій належно перевірили встановлення наявності в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення та, як наслідок, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення ним вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту, статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягає у невиконанні бойового розпорядження командира.
53. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
54. Згідно з пунктом 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.
55. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (пункт 16 Статуту внутрішньої служби).
56. Відповідно до пункту 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає, з-поміж іншого, у наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази.
57. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (пункт 30 Статуту внутрішньої служби).
58. Пункт 35 Статуту внутрішньої служби визначає, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
59. Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін (пункт 37 Статуту внутрішньої служби).
60. З аналізу зазначених норм як Дисциплінарного статуту, так і Статуту внутрішньої служби Верховний Суд висновує, що в основі моделі правового регулювання відносин підпорядкованості у Збройних Силах України лежить принцип безумовності виконання наказу як ключового елементу військової дисципліни та єдиноначальності. Цей принцип передбачає, що наказ підлягає виконанню без попереднього обговорення чи сумніву в його доцільності, виконання наказу є прямим юридичним обов`язком військовослужбовця, командир наділений повнотою розпорядчої влади, а підлеглий позбавлений дискреції щодо вирішення питання виконання наказу.
60.1. Такий підхід обумовлений функціональним призначенням Збройних Сил України - забезпечення оборони держави, що вимагає оперативності, узгодженості дій і виключає можливість індивідуального перегляду рішень у процесі їх реалізації. 
60.2. Норми прямо закріплюють, що відповідальність за відданий наказ несе командир, який його віддав. Це означає, що саме командир оцінює законність, доцільність і наслідки наказу; підлеглий виконує функцію реалізації наказу, а не його правової чи фактичної оцінки. Така конструкція є проявом принципу єдиноначальності та спрямована на запобігання дезорганізації управління військами.
60.3. Єдиним нормативно визначеним винятком із обов`язку виконання наказу є випадок віддання явно злочинного наказу. Під таким наказом слід розуміти розпорядження командира, виконання якого очевидно й однозначно утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України. За своїм змістом такий наказ передбачає вчинення підлеглим дій, що прямо порушують кримінальний закон.
60.4. Виконання явно злочинного наказу є кримінально караним, у зв`язку з чим військовослужбовець не лише має право, а й зобов`язаний відмовитися від його виконання незалежно від будь-яких обставин.
60.5. При цьому критерій «очевидності» злочинності означає, що для її усвідомлення не потребується складного правового аналізу чи звернення до спеціальних норм: протиправний характер наказу є явним і випливає безпосередньо з його змісту та загальновідомих вимог кримінального закону.
61. У контексті протиправності бойового розпорядження командира ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 20.01.2024 №1433/11/***/ІІ, за невиконання якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1 у касаційній скарзі покликається на лист ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2024 №648, отриманого за результатами колективного звернення 39 військовослужбовців (у т.ч. й позивача), яким повідомлено, що за їх зверненням від 13.02.2024 щодо можливих неправомірних дій посадових осіб ТГр «Конотоп» було проведено перевірку, яка частково підтвердила викладені в зверненні факти, було призначено та проведено службове розслідування, у ході якого визнано неправомірними дії заступника командного центру військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 та офіцера відділення напрямків та взаємодії оперативного відділу штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 .
62. Водночас Верховний Суд відхиляє зазначені доводи позивача з огляду на те, що суди попередніх інстанцій не встановили, а з матеріалів справи не вбачається, що згадане бойове розпорядження на момент його віддання мало ознаки явно злочинного, які б об`єктивно зумовлювали обов`язок позивача відмовитися від його виконання.
63. За таких обставин, саме по собі подальше ставлення під сумнів правомірності відповідного розпорядження або його оцінка як протиправного не може бути підставою для висновку про відсутність у позивача обов`язку його виконання на час отримання. Військовослужбовець не наділений повноваженнями оцінювати наказ на предмет його законності чи доцільності, за винятком випадків його явної злочинності, яка в цій справі не встановлена.
64. Разом з тим, питання правомірності (законності) самого бойового розпорядження, у тому числі його можливого визнання протиправним, виходить за межі предмета цього позову та не є необхідним для вирішення спору по суті в цій справі. Відтак надання оцінки такому розпорядженню в означеному аспекті не входить до повноважень судів в межах цього провадження.
65. У продовження зазначеного Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги про невстановлення судами попередніх інстанцій факту наявності бойового розпорядження, а також його невитребування та недослідження, оскільки саме по собі ненадання оригіналу або копії такого розпорядження до матеріалів справи не свідчить про його відсутність. Водночас матеріали службового розслідування підтверджують факт його віддання та доведення до відома позивача, що, зокрема, узгоджується з наявними у справі поясненнями ОСОБА_1 , наданими під час службового розслідування, які спростовують доводи про необізнаність позивача щодо цього розпорядження.
66. Покликання позивача на нереалізацію рапорту про неможливість виконання наказу через стан здоров`я також є безпідставними, оскільки факт подання такого рапорту та наявність статусу обмежено придатного до військової служби не є безумовною підставою для невиконання наказу, а має враховуватися командиром при визначенні способу та умов його виконання. 
67. Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що стан здоров`я позивача об`єктивно унеможливлював виконання покладеного на нього завдання або що незадовільний стан здоров`я позивача був належним чином підтверджений та доведений до відома командира до моменту виникнення спірних правовідносин.
68. Також Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 19.02.2020 у справі №813/1021/17, від 18.02.2021 у справі №804/4633/17, від 05.12.2024 у справі №200/1347/24, від 04.06.2020 у справі №826/24815/15, від 29.11.2019 у справі №818/154/16, від 08.07.2020 у справі №177/525/17, від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а, від 15.05.2019 у справі №537/2088/17, а також висновків Великої Палати Верховного Суду в постановах від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, від 06.02.2020 у справі №800/19/17, з огляду на неподібність правовідносин у зазначених справах та справі, що розглядається.
69. Так, у справі №813/1021/17 правовідносини виникли у зв`язку з притягненням військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності за порушення статті 22 Закону України «Про запобігання корупції». Суди дійшли висновку, що відповідач протиправно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності з огляду на те, що матеріали справи не містять висновків службового розслідування щодо виявлених порушень, також відсутні пояснення сторін, наведені в поданні доводи не підтверджені жодними письмовими доказами.
69.1. Натомість у справі, що розглядається, суди обох інстанцій установили, що службове розслідування проводилося, пояснення надавалися, матеріалами службового розслідування підтверджується наявність складу дисциплінарного проступку в діях позивача.
70. Необґрунтованим є покликання позивача на висновки Верховного Суду у справі №804/4633/17, оскільки такі сформовані за інших обставин у справі, а саме: дружина зниклого без вісти військовослужбовця оскаржувала накази про результати службового розслідування та його звільнення з військової служби як такого, що самовільно залишив військову частину.
70.1. Водночас у цій справі підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало невиконання бойового розпорядження.
71. Також нерелевантними є висновки Верховного Суду у справах №200/1347/24, №826/24815/15, №818/154/16, №177/525/17, №524/5741/16-а, №537/2088/17 та висновки Великої Палати Верховного Суду у справах №520/2261/19, №800/19/17, оскільки спірні правовідносини виникли щодо невиплати збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 (справа №200/1347/24), щодо скасування податкового повідомлення-рішення (справа №826/24815/15), щодо невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (справа №818/154/16), щодо складення постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (справи №177/525/17, №524/5741/16-а, №537/2088/17), щодо порушення судом розумних строків розгляду цивільної справи (№520/2261/19), щодо внесення Вищою радою юстиції подання до Верховної Ради України про звільнення з посад суддів у зв`язку з порушенням присяги судді (№800/19/17).
72. Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) №37 від 28.02.2024 «Про результати службового розслідування» у частині, що стосується ОСОБА_1 .
73. Доводи касаційної скарги не спростовують правильності встановлених судами фактичних обставин та обґрунтованості їх висновків щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани.
74. За правилами статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
75. Ураховуючи результат касаційного розгляду, витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.
76. Керуючись статтями 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко
Судді: А.В. Жук
О.В. Кашпур