ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/33841/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 року (головуючий суддя Ремез К.І.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, третя особа Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 27.11.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, третя особа Військова частина НОМЕР_1 , просила:
- визнати протиправним та скасувати протокол від 29.10.2025 №748 Комісії Адміністрації Державної Служби Спеціального Транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю  ОСОБА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Комісію Адміністрації Державної Служби Спеціального Транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_3 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги за загибель чоловіка - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , з врахуванням висновків суду та призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як цивільній дружині загиблого ОСОБА_2 , внаслідок смерті, пов`язаної з захистом Батьківщини.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач 9 липня 2024 року звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю чоловіка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168. Від Військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь від 26.10.2025 за вих. №4296, що всі необхідні документи з питання призначення одноразової грошової допомоги направлені на розгляд Комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту. 21.11.2025 Т.в.о. Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, полковник ОСОБА_4 підписав лист, яким було повідомлено, що у виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено, в зв`язку з тим, що загиблий ОСОБА_2 не перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій. 25.11.2025 від військової частини НОМЕР_1 на адресу позивачки також надійшов лист, яким ще раз повідомлено про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 року позов – відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що випадок загибелі військовослужбовця за межами району ведення воєнних/бойових дій регулюється іншими нормативними актами і підпадає під дію пп.2 ч.2 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що єдиними умовами виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000грн є належність військовослужбовця до певної категорії осіб, передбачених п.1 постанови №168 та загибель в період дії воєнного стану. З 24.02.2022 особам, які мають право на отримання одноразової допомоги у разі загибелі військовослужбовця виплачується одноразова допомога у розмірі, визначеному п.2 постанови КМУ №168 (15 000 000грн), а не в розмірах, визначених пп. «а» п.1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ та п.5 постанови КМУ №975. Згідно з п.2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова допомога надається в розмірі 15 000 000грн. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що смерть сталася за межами ведення воєнних/бойових дій.
Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу позивача. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення першої інстанції залишити без змін. Вказує, що питання щодо порядку діяльності та прийняття рішень з виплати одноразової грошової допомоги визначено Положенням про Комісію Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затверджене наказом Міністерства оборони України від 05.03.2024 № 154, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10 квітня 2024 року за № 523/41868. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Наказом Головнокомандувача Збройних сил України від 05.04.2024 № 361 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01 по 31 липня 2024 року. Згідно з наведеним вище наказом – село Різдвянка Новомиколаївського району Запорізької області станом на 15.07.2024 як район ведення воєнних (бойових) дій не визначалось. Враховуючи наведене вище, та оскільки військовослужбовець ОСОБА_2 загинув у селі Різдвянка Новомиколаївського району Запорізької області яке є частиною Тернуватської селищної громади 15 липня 2024 року, яка не є районом ведення (здійснення) бойових дій відповідно дія Постанови №168 на випадок його загибелі не поширюється. Випадок загибелі військовослужбовця за межами району ведення воєнних (бойових) дій регулюється іншими нормативно-правовими актами і підпадає під дію підпункту 2 частини 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а не підпункту 1). Отже, оскільки всі документи, подані на розгляд Комісії для виплати одноразової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 оформлені саме відповідно підпункту 1 частини 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Постанови № 168 та згідно з Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту в період дії воєнного стану, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 25 травня 2023 року № 308, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 08 червня 2023 року за № 954/40010, зазначене стало підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки ці нормативно-правові акти на випадок загибелі (смерті) ОСОБА_2 не розповсюджуються.
Позивачем було подано відповідь на відзив відповідача, в якому висловлені заперечення проти доводів, викладених відповідачем у відзиві. Позивач підтримує позицію, викладену в апеляційній скарзі, вважає помилковою позицію відповідача, що викладена у відзиві на апеляційну скаргу.
До суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про додаткове вирішення питання щодо стягнення судових витрат з відповідача на професійну правничу правову допомогу у розмірі 30 000 грн за правничу допомогу в суді першої інстанції та щодо правничої допомоги в суді апеляційної інстанції 17 294 грн.
Відповідачем було подано клопотання на заяву позивача. Просить відмовити у задоволенні заяви позивача, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю. 
Згідно статті 309 КАС апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що у період з 10.03.2026 до 19.03.2026 суддя Божко Л.А., яка входить до складу суду, перебувала на лікарняному, а у період з 06.04.2026 до 10.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік, також у період з 14.04.2026 до 15.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні, що унеможливило розгляд справи у визначений ч. 1 ст. 309 КАС України строк.
При цьому, в період з 04.05.2026 року по 19.05.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається в перший день після виходу колегії суддів з чергової відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є цивільною дружиною ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Гуляйпільське Пологівського району Запорізької області.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.08.2025 року рішення Самарського районного суду м Дніпропетровська від 13.02.2025 по справі №206/4483/24, яким було встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, залишено без змін.
16 липня 2024 року ОСОБА_1 отримала сповіщення, яким повідомлено про те, що її загиблий цивільний чоловік, електрозварник монтажного відділення 1 інженерно-позиційного взводу 2 роти інженерної підтримки батальйону інженерної підтримки Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту, солдат  ОСОБА_2 , призваний на військову службу по мобілізації 20.03.2024, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Гуляйпільське Пологівського району Запорізької області, внаслідок ворожого обстрілу керованою авіабомбою позицій.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №4006 від 17.07.2024 у графі Y36.2 «Місце та обставини» вказано: 
АДРЕСА_1 , в зоні проведення бойових дій, ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинених вибухами та уламками.
Військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку №2295 від 02 жовтня 2025 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до якої солдат ОСОБА_2 дійсно в період з 01.07.2024 по 15.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Гуляйпільське Пологівського району Запорізької області.
Відповідно до витягу з протоколу засідання 20 Регіональної військово лікарської комісії причина смерті ОСОБА_2 , пов`язана із захистом Батьківщини. 
9 липня 2024 року позивачка звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю чоловіка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168.
26.10.2025 від Військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь від 26.10.2025 за вих. №4296, що всі необхідні документи з питання призначення одноразової грошової допомоги направлені на розгляд Комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.
21.11.2025 Т.в.о. Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, полковник ОСОБА_4 підписав лист, яким було повідомлено, що у виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено, в зв`язку з тим, що загиблий ОСОБА_2 не перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій.
25.11.2025 від військової частини НОМЕР_1 на адресу позивачки також надійшов лист, яким ще раз повідомлено про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.
Позивачка вважає протиправним протокол від 29.10.2025 №748 в частині відмови у призначенні їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 , просить повторно розглянути заяву щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги за загибель чоловіка - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції у задоволені позову – відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві.
Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Так, Закон № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на:
- військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
- військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
- військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначено у статті 16-1 Закону №2011-XII.
Відповідно до частини першої статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Відповідно до частини 10 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введений воєнний стан.
Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Отже, воєнний стан як особливий правовий режим вимагає вчинення уповноваженими суб`єктами низки стратегічних та оперативних заходів, спрямованих на захист держави, здійснення яких пов`язане з небезпекою для життя і здоров`я.
Конституційний Суд України ухвалив рішення від 6 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022, у якому вказав на необхідності посиленого з боку Держави соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії рф проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності, а також зазначив про неможливість обмеження або скасування права на соціальний захист цієї особливої категорії осіб із спеціальним юридичним статусом.
Також у вказаному рішенні зазначено, що за змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; 
щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України (абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019).
Так, на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацами 1-4, 6 пункту 2 Постанови №168 установлено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень. 
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.
Розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначається відповідно до абзацу другого підпункту а пункту 1 статті 16-2 зазначеного Закону.
У разі наявності особистого розпорядження осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови (крім осіб начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро), на випадок загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за вибором визначається розмір частки таких осіб у відсотках. 
Розмір допомоги осіб, які мають на неї право, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, визначається відповідно до розміру часток, зазначених в особистому розпорядженні, у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
Отже, після введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на період дії воєнного стану, для сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, Постановою №168 передбачена виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 гривень.
Єдиними умовами виплати одноразової грошової допомоги на момент смерті військовослужбовця є належність до певної категорії осіб, передбачених пунктом 1 Постанови КМУ №168 та загибель в період дії воєнного стану.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду постанова від 11.09.2024 по справі №160/14225/23.
При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Вказаний Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та осіб, звільнених з військової служби.
Згідно з пунктом 12 Порядку №975 одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
Пунктом 20 Порядку №975 визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів, у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.
Так, правовідносини з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця унормовані ст.16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з ч.1 ст.16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 09.12.2023 №3515-ІХ, набрав чинності - 29.03.2024р.) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Згідно з частиною 3 статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 09.12.2023 №3515-ІХ, набрав чинності - 29.03.2024) у разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках
За правилами частини 4 статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 09.12.2023 №3515-ІХ; набрав чинності - 29.03.2024) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Між тим, до набрання чинності Законом України від 09.12.2023 №3515-ІХ (набрав чинності - 29.03.2024) згідно з ч.1 ст.16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). 
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
У цьому контексті судом встановлено, що факт спільного проживання позивачки з померлим військовослужбовцем однією сім`єю з 01.05.2015 по день смерті, встановлений за правилами Цивільного процесуального кодексу України Самарським районним судом міста Дніпра рішенням від 13.02.2025 у справі №206/4483/24.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що цьому рішенні суду (від 13.02.2025 у справі №206/4483/24) встановлено, що позивачка проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до моменту його смерті. 
Отже, наведеним судовим рішенням підтверджується факт того, що загиблий спільно проживав, був пов`язаний спільним побутом, мав взаємні права та обов`язки з позивачкою, тобто вони фактично були подружжям, що дає право позивачці на отримання одноразової грошової допомоги відповідно статті 16-1 Закону №2011-XII.
Наведене узгоджується з правовими висновками, сформульованими Верховним Судом у постановах від 06.04.2022 у справі №826/9171/16.
Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд у своїх рішеннях (у справах №460/7051/25, №280/3747/23 та інших) підтверджує, що сім`ї загиблих чи померлих захисників мають право на одноразову грошову допомогу (ОГД) у розмірі 15 000 000грн, якщо смерть пов`язана із захистом Батьківщини, скасовуючи спроби органів Міноборони обмежити виплати меншими сумами.
При цьому, з листа від 21.11.2025 Т.в.о. Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, полковника ОСОБА_4 слідує, що у виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено, в зв`язку з тим, що загиблий ОСОБА_2 не перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції дослідила документи щодо загибелі ОСОБА_2 та встановила, що згідно лікарського свідоцтва про смерть №4006 від 17.07.2024 – смерть  ОСОБА_2 настала в зоні проведення бойових дій.
В Довідці про причину смерті до форми №106/о №4006 зазначена причина смерті ОСОБА_2 – травматична ампутація правої нижньої кінцівки, місце і обставина при яких відбулася травма - Запорізька область, Запорізькій район, с. Різдвянка, в зоні проведення бойових дій, ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинених вибухами та уламками.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2025 №2295 солдат ОСОБА_2 дійсно в період з 01.07.2024 по 15.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області, Пологівського району, Гуляйпільської міської ТГр.
Отже, відповідно до цієї довідки солдат ОСОБА_2 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території села Різдвянка Новомиколаївського району Запорізької області.
Згідно Витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захварювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, Протокол №3693 від 04.10.2024 – травма, яка призвела до смерті та причина смерті - пов`язані із захистом Батьківщини.
Аналіз вищезазначених документів та норм права дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 :
брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території села Різдвянка Новомиколаївського району Запорізької області, 
травма, яка призвела до смерті та причина смерті - пов`язані із захистом Батьківщини, 
солдат ОСОБА_2 дійсно в період з 01.07.2024 по 15.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області, Пологівського району, Гуляйпільської міської ТГр,
травматична ампутація правої нижньої кінцівки, місце і обставина при яких відбулася травма - Запорізька область, Запорізькій район, с. Різдвянка, в зоні проведення бойових дій, ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинених вибухами та уламками.
Таким чином, спростовуються доводи відповідача, що загиблий не перебував в зоні проведення бойових дій.
Згідно з Постановою №168 особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Як наслідок, наявні підстави для задоволення позову та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням висновків, що викладені в даному рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи.
Щодо заяви позивачки про додаткове вирішення питання щодо стягнення судових витрат з відповідача на професійну правничу правову допомогу у розмірі 30 000 грн за правничу допомогу в суді першої інстанції та щодо правничої допомоги в суді апеляційної інстанції 17 294 грн, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідачем просить відмовити у задоволенні заяви позивача, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю. 
Надаючи оцінку правовідносинам щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” №5076-VI від 05.07.2012 договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, видами адвокатської діяльності є, зокрема, 
- надання правової інформації, 
- консультацій і роз`яснень з правових питань, 
- правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати:
- консультації, 
- роз`яснення, 
- складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, 
- здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. 
Отже, до правової допомоги належать: 
- консультації, роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Водночас, втирити на професійну правничу допомогу мають бути співмірними та справедливими. 
При цьому, частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Колегія суддів апеляційної інстанції з урахуванням співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи, витраченого часу на складання позову та апеляційної скарги, з урахуванням того, що справа розглянута в суді першої та апеляційної інстанції в порядку письмового провадження вважає, що співмірними витратами на правничу допомогу у даній справі є 3000грн, які підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 (02094, м.Київ, вул. Якова Гніздовського, буд. 5, ЄДРПОУ 33145904).
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини, спростовують доводи, що викладені відповідачами. 
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 року скасувати. Прийняти нову постанову про задоволення позову.
Визнати протиправним та скасувати протокол від 29.10.2025 №748 Комісії Адміністрації Державної Служби Спеціального Транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ;
Зобов`язати Комісію Адміністрації Державної Служби Спеціального Транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_3 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги за загибель чоловіка - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , з врахуванням висновків суду та призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як цивільній дружині загиблого ОСОБА_2 , внаслідок смерті, пов`язаної з захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (02094, м.Київ, вул. Якова Гніздовського, буд. 5, ЄДРПОУ 33145904) витрати на правничу допомогу загальному розмірі 3000,00 грн.(три тисячі) гривень (що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 01-3/25 від 03.05.2025 року та додатковою угодою №26/11 від 26.11.2025 року).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова