ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/4907/25 пров. № А/857/42238/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.
за участю секретаря судового засідання – Чорної І.Б.,
представника позивача - Калинича І.І.,
представника відповідача - Маланій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року (суддя- Скраль Т.В., м.Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2025 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі – ГУДПС у Закарпатській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.08.2025, просила : 
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.02.2025: №0005211-2409-0702-UA21040010000055885 за 2023 рік на суму 5274,24 грн.; № 0005223-2409-0702-UA21040010000055885 за 2022 рік на суму 3198,00 грн.; № 0005222-2409-0702-UA21040010000055885 за 2022 рік на суму 6386,25 грн.; № 0005214-2409-0702-UA21040010000055885 за 2023 рік на суму 32872,88 грн.; № 0005221-2409-0702-UA21040010000055885 за 2022 рік на суму 19932,25 грн.; № 0005220-2409-0702-UA21040010000055885 за 2022 рік на суму 17332,25 грн., № 0005212-2409-0702-UA21040010000055885 за 2023 рік на суму 10532,40 грн.; та від 26.06.2024 № 0874941-2409-0702-UA21040010000055885 за 2023 рік на суму 28 584, 88 грн., на загальну суму позову – 109 254, 66 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником нежитлових будівель. Дані будівлі відносяться до будівель сільськогосподарського призначення за кодом – 1271.1 згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі – Класифікатор ДК 018-2000), затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, та не здаються в оренду, лізинг, позичку (п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ). Те, що будівлі відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271.1 згідно ДК) підтверджено також довідкою органу місцевого самоврядування від 07-03.2025р. №200/05-07. Окрім того, гр-ні ОСОБА_1 згідно витягу з ДЗК №НВ-2104098962020 від 28.01.2020 на правах приватної належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства (код 01.03), загальною площею 0,5100 га, за адресою : АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування від 07- 03.2025р. №201/05-07. Окрім того, згідно виписки з погосподарської книги за №2016-2023 №6 виданої Новодавидківською сільською радою (від 04.05.2025р. №039/0124), ОСОБА_1 є головою та власником домогосподарства, і в її користуванні є земельна ділянка площею 1,08 га (0,07 га – для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,50 га – для ведення сільськогосподарського господарства; 0,51 га – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). ОСОБА_1 вирощує та розводить ВРХ – 2 шт.; Свині – 6 шт.; кози – 2 шт.; кури – 50 шт. Таким чином, ОСОБА_1 є фізичною особою сільськогосподарським товаровиробником, яка на власній земельній ділянці сільськогосподарського призначення вирощує сільськогосподарську продукцію, а будівлі, які належать їй на праві власності та віднесені до класу будівель сільськогосподарського призначення (код 1271), використовує для зберігання вирощеної продукції для подальшої відгодівлі свійських тварин (птахів, свиней, корів), які їй належать. Землю та комерційну нерухомість, яка на ній знаходиться, в оренду (найм), позичку, та в інше право користування ОСОБА_1 не здавала. За вказаних обставин оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню повністю.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні Податкового кодексу України (далі – ПК України). Вказує, що суд першої інстанції не врахував належні та допустимі докази: довідки сільради, виписку з погосподарської книги, фотодокази використання будівель для сільськогосподарських потреб, та зробив формальний висновок про відсутність первинних документів, хоча фізичні особи, що не є підприємцями, не зобов`язані їх мати.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 65-71) ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, зокрема:
- нежитлова будівля (частина будівлі комплексного картоплесховища літ. В), загальною площею 613,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 -1;
- навіс, загальною площею 196,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 -2;
- навіс, загальною площею 98,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 ;
- частина будівлі картоплесховища (літ.В), загальною площею 533,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 .
26.06.2024 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення рішення № 0874941-2409-0702-UA21040010000055885 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання за 2023 рік у сумі 28 584, 88 грн за платежем: “Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості”, (а.с.128).
04.02.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення рішення № 0005214-2409-0702- UA21040010000055885 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання за 2023 рік у сумі 32 872,88 грн за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за нерухоме майно (нежитлова будівля) загальною площею 613,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 45).
04.02.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення рішення № 0005211-2409-0702- UA21040010000055885 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання за 2023 рік у сумі 5 274,24 грн за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за нерухоме майно (нежитлова будівля) загальною площею 98,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 45, зворот).
04.02.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення рішення № 0005220-2409-0702- UA21040010000055885 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання за 2022 рік у сумі 17 332,25 грн за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за нерухоме майно (нежитлова будівля) загальною площею 533,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 46).
04.02.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення рішення № 0005221-2409-0702- UA21040010000055885 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання за 2022 рік у сумі 19 932,25 грн за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за нерухоме майно (нежитлова будівля) загальною площею 613,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 46, зворот).
04.02.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення рішення № 0005222-2409-0702- UA21040010000055885 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання за 2022 рік у сумі 19 932,25 грн за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за нерухоме майно (нежитлова будівля) загальною площею 196,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 , (а.с. 47).
04.02.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення рішення № 0005223-2409-0702- UA21040010000055885 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання за 2022 рік у сумі 3 198,00 грн за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за нерухоме майно (нежитлова будівля) загальною площею 98,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 47, зворот).
04.02.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення рішення № 0005212-2409-0702-UA21040010000055885 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання за 2023 рік у сумі 10 532,40 грн за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» (а.с. 136).
Позивач вважає протиправними вказані податкові повідомлення-рішення, відтак звернулась з відповідним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено і судом не здобуто доказів належності позивача до сільськогосподарських товаровиробників, а отже, судом не встановлено підстав для звільнення у 2022-2023 роках позивача від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обгрунтованими з огляду на наступне.
У відповідності до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.
Згідно з п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України).
Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
В силу положень пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
При цьому колегія суддів враховує, що правильність розрахунків та сума визначених податкових зобов`язань позивачем не оспорюються, її позиція зводиться до того, що вона має право на податкову пільгу, передбачену пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що спірні будівлі не повинні були обкладатися податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, апеляційний суд зазначає таке.
Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин та їх існування у 2022-2023 рр. для застосування податкової пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, та звільнення платника податку від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, необхідною була сукупність таких умов:
1) будівля (споруда) належить на праві власності сільськогосподарському товаровиробнику, в тому числі фізичній особі;
2) будівля (споруда) відноситься до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
3) будівля (споруда) не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23-а.

Щодо належності нежитлових будівель до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, то вказане не є спірним в межах розгляду даної справи.
Ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівель в сільськогосподарській діяльності позивача. Тобто, для правильного вирішення цієї справи є визначення чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Таким чином, у 2022-2023 роках норми ПК України визначали, що сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець.
Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Вказане свідчить, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку в спірний період (2022 -2023 рік) мають особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Суд першої інстанції при дослідженні обставин щодо належності позивача до сільськогосподарського товаровиробника зауважив, що позивач не надала доказів такого її статусу, адже сама по собі наявність у користуванні земельних ділянок, а також великої рогатої худоби, свиней, курей та кіз не свідчить про те, що позивач виробляла, переробляла та реалізовувала сільськогосподарську продукцію. В даному випадку позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу про те, що у спірний період (2022-2023 роки) вона здійснювала операції з постачання (реалізації) сільськогосподарської продукції, тобто була сільськогосподарським товаровиробником.
На думку апеляційного суду, матеріали справи не містять жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував, що позивач здійснює сільськогосподарську діяльність: звітів про обсяги вирощеної продукції, видаткових та товарно-транспортних накладних, договорів постачання, купівлі-продажу продукції, актів виконаних робіт, документів на сільськогосподарську техніку, підтвердження руху коштів, пов`язаних із сільськогосподарською діяльністю.
Так само відсутні будь-які відомості про рух продукції, її облік чи зберігання в межах об`єкта, на який позивач просить надати податкову пільгу.
Твердження апелянта про «формальний підхід» суду першої інстанції є безпідставними, оскільки саме позивач не надала жодного належного підтвердження реального використання спірних об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності, натомість обмежилась документами, що не мають доказового значення у податковому спорі та не підтверджують здійснення діяльності, яка є необхідною умовою для звільнення від оподаткування.
За загальним правилом в адміністративних справах тягар доказування правомірності прийнятого рішення в разі його оскарження в суді покладається саме на суб`єкта владних повноважень, проте покладення такого тягаря доказування на відповідача не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Стосовно наданих апелянтом доказів на підтвердження у неї наявності статусу сільськогосподарського товаровиробника.
Аналіз змісту виписки з погосподарської книги №6 від 04.05.2025 року свідчить про її формальний характер і відсутність будь-якої динаміки господарської діяльності протягом семирічного періоду (2016–2023 роки). Зокрема, у документі зазначено незмінну кількість худоби (2 голови ВРХ, 6 свиней, 2 кози, 50 курей), що залишається сталою протягом семи років.
Така «стабільність» показників при відсутності будь-яких коливань, змін чи обліку руху поголів`я є нереалістичною з точки зору дійсного ведення сільськогосподарського виробництва. Тому з наданого доказу не вбачається ознак реального ведення сільськогосподарської діяльності, а навпаки – зміст документа підтверджує відсутність системного виробництва, обліку, реалізації продукції чи фінансового результату.
Отже, посилання на цю виписку не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.
Також, надані фотоматеріали (а.с. 184-187, том 1) не підтверджують статус позивача як сільськогосподарського товаровиробника, оскільки не фіксують юридично значущих фактів виробничого процесу, не відображають періодичності та системності використання споруд у сільськогосподарській діяльності. Фотоматеріали та загальні довідки про володіння земельними ділянками не засвідчують факт виробництва продукції, її переробки чи зберігання, не підтверджують ані економічних результатів, ані наявності технологічних процесів притаманних агровиробництву.
Окрім того, зміст знімків не дає змоги ідентифікувати місце зйомки, час створення, авторство та первинне джерело: відсутні будь-які ідентифікаційні ознаки локації (адресні орієнтири, таблички, кадастрові межові знаки, характерні архітектурні елементи спірних об`єктів). 
Суд звертає увагу, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.
Апеляційний суд резюмує, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про те, що позивач у спірний період займалась сільськогосподарською діяльністю, та використовувала спірні будівлі з метою виробництва сільськогосподарської продукції та її реалізації, тобто була сільськогосподарським товаровиробником в розумінні вимог чинного законодавства, що, у свою чергу, виключає можливість застосування до неї пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 на належних їй земельних ділянках вирощує кормові рослини, якими у подальшому годує свою ж худобу. 
На думку апеляційного суду, таке обгрунтування є неприйнятним у контексті податкового спору, оскільки свідчить не про особливості ведення сільськогосподарського виробництва, а про його фактичну відсутність. Ведення особистого селянського господарства для власних потреб, утримання свійських тварин чи обробіток земельної ділянки без документального підтвердження виробництва та реалізації продукції не створює юридичного статусу сільськогосподарського товаровиробника та не дає підстав для застосування податкової пільги, встановленої ПК України.
Стосовно покликання апелянта на висновки Верховного Суду у справах №560/168/19 та №160/9061/20 про те, що сільськогосподарським товаровиробником у розумінні ПК України можуть бути і юридичні і фізичні особи, то такі є нерелевантними. Судом першої інстанції та апеляційним судом не заперечується можливість фізичної особи бути сільськогосподарським товаровиробником, а стверджується, що такий статус має бути доведений.
Сукупність установлених обставин свідчать, що позивач не довела ні свого статусу сільськогосподарського товаровиробника, ні фактичного використання об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності, а тому підстави для застосування податкової пільги відсутні. 
Колегія суддів погоджується, що спірні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягали задоволенню.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі №260/4907/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	Р. М. Москаль 	
 	 	П. І. Сало  	
Повне судове рішення складено 08.05.26