КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1010/26
Провадження № 2/488/1729/26 р.

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

19.05.2026 року            м. Миколаїв
Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючої по справі – судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання – Коваль А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Миколаївська Управляюча Компанія" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року позивач ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Орловського Михайла Андрійовича, звернулась до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Миколаївська Управляюча Компанія" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просила суд визнати  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору найму житлового приміщення № 1493/1 від 04.01.2024 із Комунальним підприємством «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток», щодо користування житловим приміщенням загальною площею 30,99 кв.м. яка складається із 1-єї кімнати за адресою АДРЕСА_2 є користувачем (наймачем) вказаного житлового приміщення. 
Членами сім`ї наймача є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Відповідач) – колишній чоловік ОСОБА_1 зареєстрований в цій кімнаті, але не проживає в ній, а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – син Позивача, який зареєстрований в цій кімнаті. 
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації не проживає в зв`язку з тим, що виїхав на постійне місце проживання в інше місце після розлучення. 
Факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації підтверджується актом про не проживання, складеним від 13.02.2026, підписаним сусідами ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ): та засвідченим Керівником ТОВ «Перша Миколаївська Управляюча компанія». 
Відповідач не проживає за місцем реєстрації майже 15 років, не сплачує квартплату та комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має та нею не цікавиться, спільного господарства із позивачем не веде. 
Всі витрати, пов`язані з експлуатацією квартири, Позивач оплачує самостійно і заборгованостей не має. Жодних перешкод в користуванні житлом відповідачу — ОСОБА_2 , позивач — ОСОБА_1 , не чинила. Наміру проживати в ній Відповідач не висловлював і вселитися не намагався.
Позивачка вважала, що тривала відсутність відповідача за місцем реєстрації без поважних причин, його неучасть в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг свідчать про втрату ним права користування спірним житловим приміщенням. Крім того, реєстрація відповідача у житлі перешкоджає їй у повному обсязі реалізовувати права наймача, у тому числі щодо оформлення житлової субсидії.
Посилаючись на те, що зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку є неможливим, оскільки квартира не приватизована, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 05.03.2026 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Копію ухвали надіслано сторонам.
Крім того, ухвалу суду від 05.03.2026 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Позивач та її представник, повідомлені своєчасно та належним чином у судові засідання не з`явились. 15.04.2026 року через підсистему «Електронний Суд» представник позивача — адвокат Орловський М.А. надіслав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовільнити.
14.04.2026 року від третьої особи — Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради через підсистему «Електронний Суд» надіслав заяву про розгляд у відсутності представника третьої особи. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надав.
У поштовому повідомленні від 26.03.2026 року, 13.05.2026 року проставлена відмітка «адресат відсутній».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, інших заяв до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору найму житлового приміщення № 1493/1 від 04.01.2024 із Комунальним підприємством «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток», щодо користування житловим приміщенням загальною площею 30,99 кв.м. яка складається із 1-єї кімнати за адресою АДРЕСА_2 є користувачем (наймачем) вказаного житлового приміщення. 
Членами сім`ї наймача є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Відповідач) – колишній чоловік ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – син позивача, відповідно до витягу №19.04.-06/9334/2026 від 18.02.2026 року, виданого Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. 
З наданої до суду копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 18.09.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаєва, вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 18.09.2001 року.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації не проживає в зв`язку з тим, що виїхав на постійне місце проживання в інше місце після розлучення. Факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації підтверджується актом про не проживання, складеним від 13.02.2026, підписаним сусідами ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ): та засвідченим Керівником ТОВ «Перша Миколаївська Управляюча компанія». 
З вказаного акту вбачається, що ОСОБА_2 , з 2001 року та по теперішній час фактично не проживає у кімнаті АДРЕСА_1 .
З Інформації про зареєстроване/задеклароване місце проживання/зняття із зареєстрованого/задекларованого місця проживання особи встановлено, що ОСОБА_2 , 05.03.1961 року значиться зареєстрованим з 02.02.1989 року і по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 
Судом з`ясовано, що відповідач не проживає за місцем реєстрації близько 15 років, не сплачує квартплату та комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має та нею не цікавиться, спільного господарства із позивачем не веде. 
Враховуючи тривалу відсутність відповідача за місцем реєстрації, а також відсутність будь-яких намірів повернутися або відновити фактичне проживання в зазначеній квартирі, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не є фактичним мешканцем цього житла, а також не бере участі в утриманні майна. 
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках встановлених ст. 71 ЖК України. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 (провадження № 61-9591св19) встановлено, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може бути лише свідома поведінка цієї особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до відповідного житлового приміщення.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Своє право на вільний вибір місця проживання, дитина може реалізувати його лише з досягненням певного віку (див. постанови Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 673/1407/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 206/4028/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 161/17900/19, від 17 червня 2021 року у справі № 520/4056/18, від 03 жовтня 2023 року у справі № 554/3141/21).
Так як, відповідач добровільно залишив кімнату №? НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , та фактично не проживає у спірному житловому приміщенні з 2001 року. Припинення права користування відповідача зазначеним житлом відповідає принципу пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки збереження її реєстрації у квартирі обмежує можливості позивача: вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб, не має можливості отримати субсидію, тощо.
За таких обставин суд вважає доведеним факт, що на момент розгляду справи відповідач, втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 , оскільки не проживає у ній з 2001 року. Його реєстрація у спірному житловому приміщенні обмежує права позивача у користуванні та розпорядженні майном.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року по справі №212/6724/17 (пр. №61-40291св18).
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється:
1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником;
2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.
Зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до п. 2 ч. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022,зняття із задекларованого/за реєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Позивач просила судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею та не стягувати їх з відповідача. Враховуючи зазначене волевиявлення позивача, суд вважає за можливе понесені нею витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Миколаївська Управляюча Компанія" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням — задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: в ДРФО не зареєстровано, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його
проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну
частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач  – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: в ДРФО не зареєстровано, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Третя особа – Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, код ЄДРПОУ: 41210422, адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20;
Третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Миколаївська Управляюча Компанія", код ЄДРПОУ: 43248458, адреса: м. Миколаїв, вул. Маршала Василевського, 40;

Повний текст судового рішення складено 03.06.2026 року.

Суддя Яна Анатоліївна Чернявська