ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/8298/25 пров. № А/857/11680/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі № 140/8298/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального підприємства «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради, Комунального підприємства «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
суддя у І інстанції – Денисюк Р.С., 
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального підприємства «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради (далі –Експертна команда, відповідач 1) про визнання протиправним та скасування рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального підприємства «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради від 07.07.2025 № 197/25/1062/Р та зобов`язання прийняти рішення про надання ОСОБА_1 правового статусу особи з інвалідністю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 06.02.2020 надано статус дитини з інвалідністю. 07.07.2025 ОСОБА_1 за результатами очного огляду експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КП «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради прийнято рішення №197/25/1062/Р, яким їй встановлена ІІІ група інвалідності.
Позивач не погоджується із спірним рішенням та зазначає, що відповідачем при прийнятті даного рішення не були взяті наявні у позивача діагнози, які в силу Критеріїв встановлення інвалідності, затверджених Постановою КМ України №1388 від 15.11.2024 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» ( далі –Критерії встановлення інвалідності) надають право на отримання І групи інвалідності. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, покликаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення спору, прийняття рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що 07.07.2025 року експертною командою КП «Луцька ЦРЛ» було прийнято рішення експертної команди №197/25/1062/Р про встановлення ІІІ групу інвалідності терміном на 1 рік. Апелянт із таким рішення не згідна, оскільки вважає, що таке прийняте із порушенням Критеріїв встановлення інвалідності. Крім цього, зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно не вирішено питання призначення судової експертизи, та безпідставно відмовлено у здійсненні розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі № 140/8298/25 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Комунальне підприємство «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що при прийнятті рішення експертна команда КП «Луцька ЦРЛ» дослідила усі додані до електронного направлення позивача документи, медичні записи, що підтверджують стан здоров`я позивача, а також, врахувавши обмеження життєдіяльності позивача, прийняла обґрунтоване рішення за результатами оцінювання №197/25/1062/Р: Згідно критеріїв оцінювання життєдіяльності особи згідно постанови № 1338 від 15.11.24, наявності у особи помірного ступеня порушення до трудової діяльності, наявності інвалідності з дитинства (від 06.02.2020р.) встановлено ІІІ групу інвалідності терміном на 1 рік (пункт 16 рішення №197/25/1062/Р від 07.07.2025). Підстав вважати, що таке рішення експертної команди КП «Луцька ЦРЛ» є протиправним чи за суттю, чи за процедурою його прийняття, відповідач не вбачає.
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 року по справі №140/8298/25– залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.06.2025 адміністратором експертної команди КП «Луцька центральна районна лікарня» було отримано електронне направлення на повторний очний огляд позивача та супровідні документи в електронній формі, сформованим лікуючим лікарем з надання спеціалізованої медичної допомоги КП «Горохівська багатопрофільна лікарня» Горохівської міської ради.
Обстеження експертною командою призначено на 07.07.2025.
За результатами очного огляду експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КП «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради прийнято рішення №197/25/1062/Р, яким позивачу встановлена ІІІ група інвалідності (підпункт 17.1.6 п.17 Рішення).
Дата встановлення інвалідності 12.05.2025 (п.п.17.1.5 п.17 рішення).
Згідно підпункту 17.1.7 пункту 17 діагноз, за яким було направлено відповідно до національного класифікатора НК025:2021 «Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я»: Основний діагноз: М41:03. 03 Дитячий ідіопатичний сколіоз, шийно грудний відділ.
Також прийнято Рекомендації індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю: номер витягу 197/25/1062/Р.
Вважаючи вказане рішення безпідставним та таким, що прийняте всупереч вимогам нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини на день його прийняття, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Згідно з матеріалами справи позивачка фактично не обґрунтовує та не зазначає процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення та за результатами розгляду скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 № 2961-IV (далі - Закону № 2961-IV, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.3 Закону № 875-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова №1338, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що до введення в дію Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи:
з 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою (далі - експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я відповідно до Положення про експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
За потреби та/або в разі відсутності затвердженої спроможної мережі закладів охорони здоров`я на території регіону оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться також у визначених Міністерством охорони здоров`я закладах охорони здоров`я державної форми власності та визначених розпорядженням начальника (голови) обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації) за погодженням з Міністерством охорони здоров`я закладах охорони здоров`я комунальної форми власності;
оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться з використанням електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи після початку її функціонування (п. 2 Постанови № 1338).
Датою початку функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи та її складової - Реєстру осіб, направлених на проведення оцінювання повсякденного функціонування, є дата оприлюднення відповідного повідомлення про це на офіційному веб-сайті Міністерства охорони здоров`я, яке здійснюється після впровадження відповідного програмного забезпечення та забезпечення технічної можливості щодо його функціонування (п. 3 Постанови № 1338).
Датою початку функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи та її складової - Реєстру осіб, направлених на проведення оцінювання повсякденного функціонування, є 01 січня 2025 року.
Процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю з метою встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, соціальній та психологічній реабілітації, а також складення та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю на основі комплексного реабілітаційного обстеження особи та індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) визначає Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Порядок проведення оцінювання, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п.3 Порядку проведення оцінювання направлення на оцінювання у зв`язку з тривалою тимчасовою непрацездатністю проводиться з метою визначення необхідності продовження тимчасової непрацездатності або встановлення інвалідності.
Проведення оцінювання організовується у закладі охорони здоров`я, в якому затверджено перелік лікарів, які мають право проводити оцінювання (п. 7 Порядку проведення оцінювання).
Оцінювання проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди) (п. 8 Порядку проведення оцінювання).
Склад експертних команд формується індивідуально для кожного випадку. Після появи технічної можливості склад експертних команд формується за допомогою електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - електронна система) з дотриманням принципу випадковості, з числа доступних лікарів за спеціалізацією, необхідною для проведення оцінювання (п. 9 Порядку проведення оцінювання).
Під час розгляду справи члени експертної команди досліджують всі надані документи, а також відповідні медичні записи, що підтверджують стан здоров`я особи, щодо якої проводиться оцінювання, що містяться в електронній системі охорони здоров`я (п. 31 Порядку проведення оцінювання).
Експертна команда проводить розгляд справи у визначеному складі. Відомості щодо результатів огляду і прийнятих рішень вносяться до протоколу розгляду. У разі організаційної потреби та технічної можливості окремі члени експертної команди (крім тих, що безпосередньо проводять огляд особи та/або спеціалізація яких безпосередньо стосується рішення, яке повинна прийняти експертна команда) можуть брати участь у розгляді дистанційно з використанням технічних засобів електронних комунікацій із забезпеченням дотримання лікарської таємниці, конфіденційності інформації про стан здоров`я особи та інших вимог законодавства щодо захисту персональних даних (п. 34 Порядку проведення оцінювання).
Рішення приймаються колегіально більшістю голосів членів експертної команди. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого у справі (п. 35 Порядку проведення оцінювання).
Розгляд справи фіксується у відповідному протоколі. Протокол розгляду підписується в електронній системі кожним членом експертної команди шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису користувача електронної системи відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (п. 36 Порядку проведення оцінювання).
За результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства: ступеня обмеження життєдіяльності особи; потреби у продовженні тимчасової непрацездатності та у разі продовження тимчасової непрацездатності головуючий у справі формує медичний висновок про тимчасову непрацездатність відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом МОЗ; інвалідності, фіксації причин та часу її настання відповідно до документів, що це підтверджують; ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); наявності медичних показань на право одержання особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю, яка має порушення опорно-рухового апарату, автомобіля і протипоказання до керування ним, що визначаються відповідно до переліку медичних показань і протипоказань, затвердженого МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики; потреби у постійному догляді; потреби в отриманні соціальної, психолого-педагогічної, професійної, трудової та/або фізкультурно-спортивної реабілітації; обсягів та видів необхідних допоміжних засобів реабілітації та/або медичних виробів; потреби в отриманні реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я та у разі визначення такої потреби головуючий формує електронне направлення для надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я відповідно до Порядку організації надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 № 1268 «Питання організації реабілітації у сфері охорони здоров`я»; ступеня стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений експертною командою у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого.

Як правильно з`ясовано судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи за результатами повторного очного огляду позивача, наданих медичних та інших документів, 07.07.2025 року експертною командою КП «Луцька ЦРЛ» було прийнято обґрунтоване рішення експертної команди за результатами оцінювання №197/25/1062/Р: Згідно критеріїв оцінювання життєдіяльності особи згідно постанови № 1338 від 15.11.24, наявності у особи помірного ступеня порушення до трудової діяльності, наявності інвалідності з дитинства (від 06.02.2020р.) встановлено ІІІ групу інвалідності терміном на 1 рік (пункт 16 рішення №197/25/1062/Р від 07.07.2025).
Під час оцінювання експертною командою надавалась оцінка функціонуванню позивача з урахуванням діагнозу, з яким його направлено: Основний діагноз: М41.03. –Дитячий ідіопатичний сколіоз, шийно- грудний відділ, профіль справи –Ортопедія і травматологія.
Відповідно до змісту апеляційної скарги, представник позивача стверджує, що позивачу має бути встановлений статус особи з інвалідністю з дитинства не ІІІ (третьої) групи, а саме І (першої) групи підгрупи А, аргументуючи наступним:- наявність значного (третього) ступеня обмеження одного або кількох критеріїв життєдіяльності людини;- такі обмеження, що зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами;- наявність в особи найважчого стану здоров`я, повна нездатність до самообслуговування, потреба нею у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, повна залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально побутових функцій або часткова здатність до виконання окремих елементів самообслуговування;- наявність в особи виключно високого ступеня втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування;- її критеріями є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги);- повинна бути встановлена особам з виключно високим ступенем стійкого обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного догляду, допомоги інших осіб або диспансерного нагляду, які фактично не здатні до самообслуговування.
Проте у наданих на експертну команду КП «Луцька ЦРЛ» медичних документах позивача, зокрема у направлені від 04.06.2025 року (розділ «Оцініть критерії життєдіяльності особи»), лікуючим лікарем позивача з надання спеціалізованої медичної допомоги зазначено помірний ступінь здатності до самообслуговування особа потребує використання допоміжних засобів, регулярної допомоги один чи кілька разів на день для виконання окремих завдань, пов`язаних з особистою гігієною, одяганням, приготуванням їжі або іншими щоденними активностями, що може передбачати підтримку у плануванні дій або безпосередню допомогу, а не як стверджує представник позивача значний ступінь обмеження (3 ступінь) – особа не здатна до самообслуговування або потребує постійної допомоги протягом дня у більшості видів діяльності через серйозні обмеження у здатності до самообслуговування, що може включати повну залежність від сторонньої допомоги для виконання основних завдань.

Більше того, апеляційним судом встановлено, що позивачем не направлено скаргу відповідно до п.8, п.58-59 Порядку до Центру оцінювання функціонального стану особи який перевіряє під час оскарження рішення експертних команд обґрунтованість рішень, прийнятих під час оцінювання та встановлення інвалідності, розглядає медичні документи та проводить оцінювання, за результатами якого приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.
Розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи. Експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи під час розгляду скарг вивчає рішення експертної команди щодо результату оцінювання, що оскаржується, відео- та/або аудіозапис розгляду експертною командою, на якому було прийнято відповідне рішення (за наявності), заслуховує пояснення скаржника (його уповноваженого представника), інших осіб, залучених до розгляду скарги (у разі розгляду скарги за участю скаржника або його уповноваженого представника), за наявності підстав, передбачених Порядком, проводить повторне оцінювання. 
За результатами розгляду скарги експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи приймає рішення про:
підтвердження оскарженого рішення експертної команди;
скасування оскарженого рішення експертної команди; 
формування нового рішення щодо результату оцінювання.

Попри це представник позивача зверталась в суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції із клопотанням про призначення у даній справі у встановленому законом порядку відповідної судової медико-соціальної експертизи, але відповідно до чинного законодавства серед видів судово-медичної експертизи відсутній такий вид експертизи як судова медико-соціальна експертиза. Медико-соціальну експертизу здійснювали медико-соціальні експертні комісії, які припинили свої повноваження 31.12.2024 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 року №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи».
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач звернувшись до суду та посилаючись на порушення відповідачем процедури проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, жодних доказів такого порушення не надав. Фактично звернення позивача до суду з цим позовом направлено на вирішення питання щодо надання йому відповідної групи інвалідності.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на практику Верховного Суду у постановах від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 17.12.2018 у справі №819/3211/15, від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а, від 30.04.2021 у справі №160/12235/19 де суд висловив правову позицію про те, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів «Інструкції про встановлення груп інвалідності», «Положення про медико-соціальну експертизу» та «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності».
З огляду на зазначене, суд констатує, що у цій справі відсутні підстави для здійснення власної оцінки прийняття відповідачем висновку щодо відсутності підстав для встановлення позивачу групи інвалідності, оскільки це є дискреційним повноваженням експертної команди.
Суд наголошує, що відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення позивачу інвалідності є дискреційними повноваженнями та виключною його компетенцією.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Щодо доводів позивача викладених в апеляційній скарзі, та які є аналогічні доводам викладеними у позові, слід зазначити, що під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив та правильно вирішив усі основні питання віднесені на його розгляд та аргументи сторін, тому підстав для повторного вирішення цих аргументів у зв`язку з їх викладенням в апеляційній скарзі немає.

Щодо доводів позивача про розгляд справи судом першої інстанції без участі позивача, колегія суддів зазначає, що у постанові від 19.08.2020 року у справі №320/2567/19 Верховний Суд зробив висновок про те, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
При цьому позивач не зазначає яким чином розгляд справи судом першої інстанції без участі позивача вплинув на правильність оскарженого рішення суду.
Щодо посилань скаржника на те, що судом першої інстанції не вирішувалось питання про призначення експертизи, то такі не відповідають дійсності, оскільки представник позивача не зверталась із клопотанням про призначення експертизи, а лише зазначила про такий намір у клопотанні від 14 серпня 2025 року про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року.
Відносно інших доводів позивача, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі № 140/8298/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний