Справа № 761/28488/22
Провадження № 2/761/929/2025

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Мальцева Д.О.,
за участю секретаря Губенко О.М.,
представник позивача ОСОБА_2,
представник відповідача Ягніченко Я.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» про стягнення заробітної плати, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до (далі - відповідач), відповідно до Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» відповідно до якого з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив: 
1. Зобов`язати Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (код ЄДРПОУ 02495431) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2022 року включно основну заробітну плату (посадовий оклад) в розмірі 469 812 грн. 89 коп.
2. Зобов`язати Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (код ЄДРПОУ 02495431) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2022 року включно додаткову заробітну плату (надбавку за стаж наукової роботи) в розмірі 160 948 грн. 20 коп. 
3. Зобов`язати Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (код ЄДРПОУ 02495431) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу у розмірі 28 551 грн. 60 коп.
4. Зобов`язати Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (код ЄДРПОУ 02495431) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за 58 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 56 135 грн. 35 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до наказу від 26 квітня 2018 року №69-К Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» був прийнятий на роботу завідувачем відділу впровадження проектів, радникадиректора інституту з питань розвитку. Згідно з наказом Державного підприємства №198-К від 19 грудня 2018 року, позивача з 20 грудня 2018 року, переведено на посаду заступника директора інституту з розвитку та міжнародної діяльності. В подальшому, з 17 квітня 2020 року позивача переведено на посаду завідувача відділення маркетингової діяльності та переддоговірної роботи, з якої позивача звільнено 31 березня 2022 року згідно з наказу Державного підприємства від 21 березня 2022 року №55-К. Однак відповідач за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2022 року включно не донарахував та як наслідок не виплатив позивачу основну заробітну плату (посадовий оклад) в розмірі 469 812,89 грн., а також відповідач за період з 26 квітня 2018 року по 31 березня 2022 року включно не донарахував та як наслідок не виплатив позивачу додаткову заробітну плату (надбавку за стаж наукової роботи) в розмірі 160 948,20 грн. Крім того, відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та не здійснено виплату компенсації за невикористану відпустку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2022 року матеріали позову передані на розгляд судді Макаренко І.О. 
На підставі розпорядження №01-08-1407 від 24.04.2025 року щодо повторно автоматизованого розподілу справи №761/28488/22 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2024 року, матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 
09.05.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.
19.06.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти неї.
24.06.2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за всі невикористані позивачем дня щорічної відпустки.
27.06.2025 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про залишення без розгляду відзиву Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» на позовну заяву та доданих до нього документів.
03.07.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду від 12.08.2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Положеннями ч. 1, 4 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем.
Позивач відповідно до наказу від 26 квітня 2018 року №69-К Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (код згідно з ЄДР -02495431) був прийнятий на роботу завідувачем відділу впровадження проектів, радника директора інституту з питань розвитку.
Згідно з наказом Державного підприємства №198-К від 19 грудня 2018 року, позивача з 20 грудня 2018 року, переведено на посаду заступника директора інституту розвитку та міжнародної діяльності. В подальшому, з 17 квітня 2020 року позивача переведено на посаду завідувача відділення маркетингової діяльності та переддоговірної роботи, з якої позивача звільнено 31 березня 2022 року згідно з наказу Державного підприємства від 21 березня 2022 року №55-К.
Відповідно наказу ДП НДІБК від 14 квітня 2020 року №51/1-к посадовий оклад завідувача відділення маркетингової діяльності та переддоговірної роботи позивача встановлений в розмірі 23793,00 грн.
Однак, позивач за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2022 року отримав заробітну плату в таких розмірах: за квітнень 2020 року- 1 179, 00 грн., за травень 2020 року- 3756,00 грн., за червень 2020 року - 3568,00 грн., за липень 2020 року - 4 137,00 грн., за серпень 2020 року - 4 758,00 грн., за вересень 2020 року - 4326,00 грн. за жовтень 2020 року - 4 523,00 грн., за листопад 2020 року - 5665,00 грн., за грудень 2020 року - 4 326,30 грн., за січень 2021 року - 5 021,00 грн., за лютий 2021 року - 4770,00 грн., за березень 2021 року - 4 336,00 грн., за квітень 2021 року - 4336,00 грн., за травень 2021 року - 3975,00 грн., за червень 2021 року - 3 340,00 грн., за липень 2021 року - 4 597,00 грн., за серпень 2021 року - 5 697,00 грн., за вересень 2021 року - 23 850,00 грн., за жовтень 2021 року - 3 340,00 грн., за листопад 2021 року - 3 340,00 грн., за грудень 2021 року - 3340,00 грн., за січень 2022 року - 4 058,90 грн., за лютий 2022 року - 1192,75 грн., за березень 2022 року - 9 221,75 грн. 
Отже, відповідач за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2022 року включно не донарахував та як наслідок не виплатив позивачу основну заробітну плату (посадовий оклад).
Так, згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 61 КЗпП України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).
Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Питання щодо порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою (працівником) та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті працівнику при звільненні, врегульовані нормами ст. 116 і 117 Кодексу законів про працю України.
Так, статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Натомість як зазаначалось вище, відповідно наказу ДП НДІБК від 14 квітня 2020 року №51/1-к посадовий оклад завідувача відділення маркетингової діяльності та переддоговірної роботи позивача встановлений в розмірі 23793,00 грн., що свідчить про той факт, що розмір основної заробітньої плати яку повинен був нарахувати відповідач позивачу та яку відповідно повинен отримувати позивач за кожен відпрацьований місяць (з 01 числа місяця по останнє число місяця включно становить 23 793,00 грн.
Отже, як вбачається з розрахунку позивача відповідач за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2022 року включно недонарахував та як наслідок не виплатив позивачу основну заробітну плату (посадовий оклад) в розмірі 469 812,89 грн., а саме: 
-за квітень 2020 року - 22014,00 грн (23793,00 грн.- 1179,00 грн.);
- за травень 2020 року - 20037,00 (23793,00 грн. - 3 756,00 грн.);
-за червень 2020 року - 20225, 00 грн. (23793, 00 грн.- 3 568,00 грн.);
-за липень 2020 року - 19 659,00 грн. (23793, 00 грн- 4137,00 грн);
-за серпень 2020 року - 19035,00 грн. (23793, 00 грн. - 4758,00 грн.);
-за вересень 2020 року - 19465,00 грн. (23793, 00 грн.- 4 326,00 грн.);
-за жовтень 2020 року - 19 261,00 грн (23793,00 грн. - 4532,00 грн.);
-за листопад 2020 року - 18128,00 грн. (23 793,00 грн - 5 665,00 грн.);
-за грудень 2020 року - 19466,70 грн. (23793, 00 грн - 4326,00 грн.);
-за січень 2021 року - 18 772,00 грн. (23793,00 - 5021,00 грн.);
-за лютий 2021 - 18623,00 грн. (23793,00 грн - 4 770,00 грн.);
-за березень 2021 року - 19457,00 грн.(23793, 00 грн. - 4 336,00 грн.);
-за квітень 2021 року - 19457,00 грн. (23973,00 грн- 4336,00 грн.);
-за травень 2021 року - 19818,00 грн. (23973,00 грн. - 3975,00 грн.);
-за червень 2021 року - 20453,00 грн. (23973, 00 грн- 3 340,00 грн.);
-за липень 2021 року - 19196,00 грн. (23793,00 - 4597,00 грн.);
-за серпень 2021 року - 18096,00 грн. (23793,00 грн. - 5697,00 грн);
-за жовтень 2021 року - 20453,00 грн. (23793,00 грн. - 3 340,00 грн.);
-за листопад 2021 року - 20453,00 грн. ( 23793,00 - 3 340,00 грн);
-за грудень 2021 року - 20453,00 грн. (23793,00 грн. - 3 340,00 грн.);
-за січень 2022 року - 19731,10 грн. (23793,00 грн. - 4 058,9);
-за лютий 2022 року - 22832, 84 грн. (23793,00 - 960,16 грн.);
-за березень 2022 року - 14571,25 грн. (23793,00 грн. - 9221,75 грн.);
Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд ухвалює рішення про задоволення позову в частині стягнення з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (дані: код ЄДРПОУ 02495431, адреса: 03037, м.Київ, вул. Преображенська, буд. 5/2) на користь ОСОБА_1 (дані: РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2022 року включно основну заробітну плату (посадовий оклад) в розмірі 469 812 гривень 89 копійок.
Щодо позовної вимоги про стягнення недоплаченої додаткової заробітної плати (надбавки за стаж наукової роботи) у розмірі 160 948,20 гривень за період з 26 квітня 2018 року по 31 березня 2022 року, суд зазначає наступне. 
Позивач був прийнятий на роботу до ДП НДІБК на посаду завідувача відділу впровадження проектів, радника директора інституту з питань розвитку. Наказом №69-К від 26.04.2018 (додаток 2 до позовної заяви), з яким позивач ознайомився 02.05.2018, йому було встановлено посадовий оклад 11 500 гривень, надбавку 20% за виконання особливо важких робіт інституту по 30 листопада 2018 року та випробувальний термін 3 місяці. Позивач особисто ознайомлений з цим наказом 02.05.2018, що підтверджується його підписом. Цей факт свідчить про його повну обізнаність та згоду з умовами первинного працевлаштування та посадовим окладом та надбавками до заробітної плати. Будь-яких інших надбавок не передбачалося. Позивач не мав надбавки за стаж наукової роботи, оскільки не мав такого стажу.
Наказом №198-К від 19.12.2018, 20 грудня 2018 року позивача було переведено на посаду виконуючого обов`язки заступника директора інституту з розвитку та міжнародної діяльності з посадовим окладом 13 814 гривень (без будь-яких надбавок) та випробувальним терміном три місяці, звільнивши його з посади завідувача відділу впровадження проектів. Позивач особисто ознайомлений з цим наказом 20.12.2018, що також підтверджується його особистим підписом. 
Наказом №52-К від 18.03.2019 термін випробування позивача було продовжено до 20 червня 2019 року. Позивач особисто ознайомлений з цим наказом 18.03.2019, про що свідчить його підпис. Послідовність підписів Позивача на наказах про прийняття, переведення та продовження випробувального терміну демонструє його постійну обізнаність та згоду з усіма ключовими умовами трудових відносин, в тому числі в частині оплати праці.
Наказом №22-К від 14.02.2020 було проведено часткову зміну структури ДП НДІБК у зв`язку із погодження нової організаційної структури Мінрегіоном України від 22.01.2020 року, зокрема скорочено посаду заступника директора інституту з розвитку та міжнародної діяльності, яку займав Позивач, та запропоновано йому посаду завідувача відділення маркетингової діяльності та переддоговірної роботи. Позивач ознайомлений з цим наказом, що підтверджується його підписом у списку ознайомлених працівників, долученому до наказу. Це є прямим доказом його інформованості про майбутні зміни. З 17 квітня 2020 року позивача було переведено на посаду завідувача відділення маркетингової діяльності та переддоговірної роботи.
Новий штатний розпис, що затвердив посадовий оклад для цієї посади у розмірі 23 793,00 гривень, був затверджений Наказом №51/1-К від 14.04.2020.
Всі працівники, включаючи Позивача, ознайомлюються з наказами, що стосуються їхніх трудових відносин, у встановленому порядку. 
Це формує обґрунтовану позицію щодо його обізнаності з умовами оплати праці, спростовуючи його твердження про неознайомлення з наказом №51/1-К додатки, оскільки позивач щомісяця отримував заробітну плату і був обізнаний в розмірі заробітної плати.
Наказом № 55-К від 24 квітня 2020 року про установлення режиму дистанційної роботи та скороченого робочого часу, відповідно до постанов КМУ від 22 квітня 2020 року № 291 та від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV-2", та у зв`язку з продовженням в Україні карантину, Позивачу, як і іншим співробітникам, було встановлено режим дистанційної роботи та скорочений робочий графік, з одним робочим днем -понеділком.
В жодному з Наказів з якими був ознайомлений позивач не йдеться про наявність наукового стажу та надбавки за стаж наукової роботи.
Ця послідовність подій свідчить про те, що позивач, будучи належним чином ознайомленим з пропозицією нової посади та не висловивши заперечень, фактично погодився з умовами, що випливали з цієї зміни, включаючи новий посадовий оклад, який був затверджений.
ДП НДІБК, є науковою установою, що підтверджується її включенням до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, згідно з наказами Міністерства освіти України від 15 травня 2016 року № 501, від 01 квітня 2019 року № 422 та від 14 травня 2021 року № 534.
Разом з тим, посилання позивача на науковий статус установи як на підставу для отримання надбавки за стаж наукової роботи не дає автоматичного наукового статусу працівнику цієї установи, у зв`язку з чим суд діійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення додаткової заробітної плати (надбавки за стаж наукової роботи) в розмірі 160 948 грн. 20 коп. не підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 28 551 грн. 60 коп., суд зазначає наступне.
Як зазначає позивач відповідачем не було нараховано та відповідно не виплачено частину основної заробітної плати (посадовий оклад) та додаткової заробітної плати (надбавку за стаж наукової роботи). У зв?язку з чим, розраховуючи середній місячний заробіток позивача, взято до уваги розмір посадового окладу - 23 793,00 грн. (наказ ДП НДІБК від 14 квітня 2020 року № 51/1-к) та розмір надбавки за стаж наукової роботи - 4 758,60 грн. (23 793,.. грн. * 20,0 % = 4 758,60 грн.). 
Поняття та підстави виплати вихідної допомоги визначені статтею 44 КЗпП України. За змістом цієї норми вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами.
Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, що виплачуються працівникові при звільненні. Тобто, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.
Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Відповідно до підпункту є пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, цей порядок застосовується у випадках виплати вихідної допомоги.
З урахуванням наведених норм закон позивач має право на отримання вихідної допомоги у відповідності до вимог ст. 44 КЗпП України.
Однак, оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення надбавки за стаж наукової роботи у розмірі 20%, така надбавка не підлягає врахуванню при обчисленні вихідної допомоги. Таким чином до стягнення підлягає вихідна допомога у розмірі 22841,28 грн.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 58 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 56 135 грн. 35 коп., зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.
Згідно із статтею 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договром у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відбустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки», стаття 75 КЗпП України).
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. За пунктом 7 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, - встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставістатті 238 КЗпП Українимає право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач був зобов`язаний за період з квітня 2020 року по березень 2022 року включно щомісячно нараховувати позивачу заробітню плату (сумарний заробіток) у загальному розмірі 28551,60 грн. Даний сумарний заробіток складається з розрахунку розміру посадового окладу - 23 793,00 грн. та розміру надбавки за стаж наукової роботи - 4 758,60 грн. (23793+4758,60 =28551,60 грн.). Позивач був звільнений з роботи 31 березня 2022 року (останній робочий день). Отже, сумарний заробіток за останні 12 місяців, що передували звільненню позивача з роботи у відповідача (за період з: 01.04.2021 р. По 31.03.2022 р. Включно) складає: 28551,60*12=342619,20 грн. 
Разом з тим, розрахунок компенсації за невикористану відпустку здійснюється судом без включення надбавки за стаж наукової роботи у розмірі 20%, яка не була складовою заробітної плати позивача. 
Таким чином відповідно до п. 7 Порядку, розмір грошової компенсації за 58 днів невикористаної відпустки становить 44 908,28 грн.
Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» про стягнення заробітної плати.
Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» про стягнення заробітної плати - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (дані: код ЄДРПОУ 02495431, адреса: 03037, м.Київ, вул. Преображенська, буд. 5/2) на користь ОСОБА_1 (дані: РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2022 року включно основну заробітну плату (посадовий оклад) в розмірі 469 812 гривень 89 копійок.
Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (дані: код ЄДРПОУ 02495431, адреса: 03037, м.Київ, вул. Преображенська, буд. 5/2) на користь ОСОБА_1 (дані: РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) вихідну допомогу у розмірі 22 841,28 грн.
Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» (дані: код ЄДРПОУ 02495431, адреса: 03037, м.Київ, вул. Преображенська, буд. 5/2) на користь ОСОБА_1 (дані: РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за 58 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 44 908,28 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.
Повний текст судового рішення складений 20.10.2025 року.

Суддя: