ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/4122/26 пров. № А/857/26498/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 
за участю секретаря Березюка Д.О..
представниці апелянта Кулик А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року (постановлену головуючим – суддею Смокович В.І. у м. Луцьку) про забезпечення позову у справі № 140/4122/26 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Делюкс Трейд» до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про опис майна у податкову заставу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 07.10.2025 №0295450702, від 07.10.2025 №0295410702.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13:20 год 14.05.2026.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 прийнято до розгляду нову редакцію позовної заяви та заяву представника ТОВ «Вест Делюкс Трейд» про збільшення позовних вимог в даній адміністративній справі.
Після відкриття провадження у справі, представник ТОВ «Вест Делюкс Трейд» подав заяву про забезпечення позову, у якій просив застосувати забезпечення позову шляхом заборони ГУ ДПС у Волинській області вчиняти дії з примусового стягнення з ТОВ «Вест Делюкс Трейд» грошових коштів в сумі 10 171 662,72 грн та заборони здійснювати продаж (відчуження) майна товариства на підставі рішення про опис майна у податкову заставу від 04.12.2025 №21887/6/03-20-13-04-06 та зупинити дію рішення ГУ ДПС у Волинській області про опис майна у податкову заставу від 04.12.2025 №21887/6/03-20-13-04-06.
В обґрунтування необхідності вжиття заходу забезпечення позову зазначає, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Повідомляє, що в провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебуває справа №140/1604/26 за позовом ГУ ДПС у Волинській області до ТОВ «Вест Делюкс Трейд» про стягнення з рахунків ТОВ «Вест Делюкс Трейд» в дохід бюджету податкового боргу в сумі 10 171 662,72 грн. Отже, контролюючим органом фактично вживаються заходи щодо примусового стягнення податкового боргу, який є предметом судового оскарження та не є узгодженим у встановленому законом порядку. Відтак, вчинення відповідачем до ухвалення судового рішення у даній справі будь-яких дій, направлених на погашення податкових зобов`язань, призведе до порушення права позивача вільно та на власний розсуд розпоряджатись належним йому майном в період оскарження рішень контролюючого органу та неузгодженості визначених грошових зобов`язань, а стягнення грошових коштів чи реалізація майна позивача в рахунок погашення податкового боргу призведе до того, що захист прав та інтересів може стати неможливим або занадто ускладненим. У такому випадку відновлення майнового стану позивача потребуватиме додаткових, складних та тривалих процедур, у тому числі повернення коштів з бюджету. Невжиття заходів забезпечення позову фактично нівелює сам зміст судового захисту, оскільки може призвести до повного або часткового виконання спірного рішення до ухвалення судового рішення у справі.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Делюкс Трейд» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про опис майна у податкову заставу задоволено частково. Заборонено Головному управлінню ДПС у Волинській області вчиняти дії з примусового стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Делюкс Трейд» грошових коштів в сумі 10 171 662,72 грн. Зупинено дію рішення Головного управління ДПС у Волинській області про опис майна у податкову заставу від 04.12.2025 №21887/6/03-20-13-04-06. У задоволенні решти вимог заяви – відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що правовий режим податкової застави є похідним від наявності податкового боргу, який, у свою чергу, можливий виключно за умови узгодженості грошового зобов`язання. В даному випадку у ТОВ «Вест Делюкс Трейд», на момент подання заяви про забезпечення позову, грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 07.10.2025 №0295430702, від 07.10.2025 №0295450702 та від 07.10.2025 №0295410702 є неузгодженими у зв`язку з їх оскарженням в судовому порядку та, відповідно, відсутні правові підстави для здійснення дій щодо реалізації рішення про опис майна у податкову заставу. Отож, суд прийшов до переконання, що вчинення відповідачем до ухвалення судового рішення у справі будь-яких дій, направлених на погашення податкових зобов`язань, визначених на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень, призведе до порушення права позивача вільно та на власний розсуд розпоряджатись належним йому майном в період оскарження рішень контролюючого органу та неузгодженості визначених грошових зобов`язань, а стягнення грошових коштів чи реалізація майна позивача в рахунок погашення податкового боргу призведе до того, що захист прав та інтересів може стати неможливим або занадто ускладненим.
Разом з цим, виснував, що у задоволені вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони ГУ ДПС у Волинській області здійснювати продаж (відчуження) майна ТОВ «Вест Делюкс Трейд» на підставі рішення про опис майна у податкову заставу від 04.12.2025 №21887/6/03-20-13-04-06 потрібно відмовити.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційні скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині задоволення заяви про забезпечення позову та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Представниця апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині задоволення заяви про забезпечення позову та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.
Позивач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представницю апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
За ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За частинами 2 та 4 ст. 151 КАС України, cуд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Заходи забезпечення позову, які застосовує суд, не можуть зупиняти, унеможливлювати або в інший спосіб порушувати безперервність процесу призначення, підготовки і проведення виборів, всеукраїнського референдуму.
Відповідно до ч. 3 ст. 152 КАС України, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 дійшов висновку щодо застосування зазначених підстав забезпечення позову у адміністративній справі про таке:
«Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.».
Отже, суд при вирішенні питання про забезпечення позову у кожному випадку, повинен виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 у справі № 640/18007/18, від 27.04.2021 у справі № 420/6907/20, від 13.05.2021 у справі № 420/2719/20, від 23.09.2021 у справі № 420/11076/20, від 01.06.2022 у справі № 580/5656/21 та від 21.03.2023 у справі № 460/9602/20, від 23.06.2023 у справі № 640/20708/22, від 25.06.2024 у справі №260/9623/23.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 240/16920/21, від 15.04.2022 у справі №440/6755/21, від 13.07.2022 у справі №240/26736/21, від 31.01.2023 справа № 140/8709/21.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 07.10.2025 №0295430702, від 07.10.2025 №0295450702 та від 07.10.2025 №0295410702 на загальну суму 10 171 662,72 грн та в подальшому прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 04.12.2025 №21887/6/03-20-13-04-06 та, відповідно, акт опису майна від 27.03.2026 №84 на 10 171 662,72 грн на майно, на яке платник податків набуде право власності в майбутньому, до погашення податкового боргу в повному обсязі.
Разом з цим, задля забезпечення стягнення податкового боргу контролюючий орган звернувся з позовом до ТОВ «Вест Делюкс Трейд» про стягнення податкового боргу у розмірі 10 171 662,72 грн та ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 відкрито провадження у справі №140/1604/26 за позовом ГУ ДПС у Волинській області до ТОВ «Вест Делюкс Трейд» про стягнення вказаного податкового боргу.
Зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення про опис майна у податкову заставу є предметом спірних правовідносин ТОВ «Вест Делюкс Трейд» у даній справі.
Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі – ПК України), при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно із підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Водночас, з приписів підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України видно, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;
Міністерством фінансів України 12.01.2021 винесено наказ №5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 р. за № 321/35943 Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – Порядок №5).
Пунктом 2 Розділу 13 порядку №5 визначено, що інформація щодо початку/продовження та результатів адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення вноситься до ІКС ДПС працівником структурного підрозділу територіального органу ДПС, яким податкове повідомлення-рішення було сформовано, на підставі документів, зазначених у розділі VII цього Порядку (заяви - оскарження податкового повідомлення-рішення, ухвали суду про відкриття провадження, рішення про результати розгляду скарги (заяви), рішення суду, прийнятого по суті), протягом трьох днів з дати отримання такого документа.
На підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються первинні показники оперативного обліку щодо її виключення.
Відтак, суд першої інстанції правильно відмітив, що враховуючи факт оскарження податкових повідомлень-рішень від 07.10.2025 №0295430702, від 07.10.2025 №0295450702 та від 07.10.2025 №0295410702 свідчить про неузгодженість грошового зобов`язання на суму 10 171 662,72 грн до набрання рішення суду по даній справі.
Відповідно до підпункту 93.1.4 пункту 93.1 статті 93 ПК України, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання.
Водночас правовий режим податкової застави є похідним від наявності податкового боргу, який, у свою чергу, можливий виключно за умови узгодженості грошового зобов`язання. В даному випадку у ТОВ «Вест Делюкс Трейд», на момент подання заяви про забезпечення позову, грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 07.10.2025 №0295430702, від 07.10.2025 №0295450702 та від 07.10.2025 №0295410702 є неузгодженими у зв`язку з їх оскарженням в судовому порядку та, відповідно, відсутні правові підстави для здійснення дій щодо реалізації рішення про опис майна у податкову заставу.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції правильно вказав, що вчинення відповідачем до ухвалення судового рішення у справі будь-яких дій, направлених на погашення податкових зобов`язань, визначених на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень, призведе до порушення права позивача вільно та на власний розсуд розпоряджатись належним йому майном в період оскарження рішень контролюючого органу та неузгодженості визначених грошових зобов`язань, а стягнення грошових коштів чи реалізація майна позивача в рахунок погашення податкового боргу призведе до того, що захист прав та інтересів може стати неможливим або занадто ускладненим.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам учасників справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню ДПС у Волинській області вчиняти дії з примусового стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Делюкс Трейд» грошових коштів в сумі 10 171 662,72 грн та зупинення дії рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 04.12.2025 №21887/6/03-20-13-04-06 відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують судове рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області залишити без задоволення, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року про забезпечення позову у справі № 140/4122/26 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року