ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2027/26      Головуючий суддя І інстанції Назаренко О. В.
Провадження № 33/818/1086/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Відмова від виконання законних вимог командира (начальника)

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – Каленюка А.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Каленюка А.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2026 року з урахуванням постанови Харківського районного суду Харківської області від 11 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.172-10 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.
Постановою встановлено, що 22.02.2026 року о 19 годині 00 хвилин в розташуванні особового складу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 за вказаною у протоколі адресою військовослужбовець стрілець-снайпер 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 відкрито відмовився виконувати усний наказ тимчасового виконувач обов`язків командира 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 висунутися в район зосередження 1 мотопіхотної роти та подальшого виконання завдань на позиціях мотопіхотного батальйону.
Не погодившись з судовим рішенням захисником Каленюком А.В. було подано апеляційну скаргу, в якій він просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-10 КУпАП. В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилався на те, що висновки суду, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, на думку сторони захисту, наказ командира, який став підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 був незаконним, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності мав проблеми зі здоров`ям про що ОСОБА_1 повідомляв командирів та надавав підтверджуючі документи. Разом з тим, сторона захисту вважала дії командирів такими, що суперечать приписам ст. 27 Конституції України. Крім того, захисник вважає порушеними правам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 , на думку захисника, не було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а судове засідання судом першої інстанції було проведено за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. В обґрунтування своїх доводів, надавали аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі пояснення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги захисника Каленюка А.В. без задоволення, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-10 КУпАП.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-10 КУпАП.
Натомість вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-10 КУпАП підтверджується наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення А2167 в якому зафіксовано факт відмови виконання наказу ОСОБА_1 , який мав місце 22.02.2026 року о 19 годині 00 хвилин в розташуванні особового складу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 та полягав у вимозі ст. лейтенанта ОСОБА_3 висунутися в район зосередження 1 мотопіхотної роти та подальшого виконання завдань на позиціях мотопіхотного батальйону.
Факт вчинення правопорушення підтверджується свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зазначені в оскаржуваному протоколі (а.с.1)
Крім того, в протоколі зазначено, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також було надано можливість надати пояснення по суті справи чим ОСОБА_1 скористався зазначивши, що відмовився від наказу, оскільки напередодні на полігоні в нього стався приступ головного болю. Крім того, скаржився на проблеми з рукою. Має висновок лікаря та рекомендації щодо тривалого лікування (а.с.2).
З відомостей пояснень ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 відкрито відмовився від виконання наказу командира убувати до нового місця дислокації підрозділу та почав скаржитись на наявні у нього захворювання. До зазначених подій на полігоні ОСОБА_6 на стан здоров`я не скаржився (а.с.3).
З відомостей письмових пояснень ОСОБА_4 солдат ОСОБА_1 відмовився убувати до нового місця дислокації підрозділу через незадовільний стан здоров`я. Щодо скарг на стан здоров`я у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності протягом останніх десяти діб до оскаржуваних подій було різним: то ОСОБА_1 на полігоні падав на коліна та не міг піднятись, то тривалий час ішов в повному екіпіюванні і все було гаразд.
Відповідно до відомостей службової характеристики ОСОБА_1 за час проходження служби зарекомендував себе негативно. Накази командирів та начальників виконує, але не завжди своєчасно і не в повному обсязі. Підготовлений задовільно. До інших службових обов`язків ставиться в основному відповідально. Фізично розвинений добре.
Відомостями медичної характеристики встановлено, що 16.02.2026 КНП «Міська поліклініка №9» ХМР м. Харків встановила у ОСОБА_1 посттравматичний артроз інших суглобів, ділянка правого плечового суглобу. Больовий синдром, Стійкі порушення функцій правої верхньої кінцівки (а.с.8)
Відомостями Довідки ВЛК від 15.12.2025 встановлена придатність ОСОБА_1 до військової служби.
З відомостей консультативного висновку спеціаліста КНП «Міська поліклініка №9» ХМР встановлений діагноз посттравматичного артрозу суглобів, ділянка плеча, зокрема правого. Рекомендовано, зокрема огляд ВЛК (а.с. 43). 
Отже, сукупністю вказаних вище доказів та інших доказів, які містяться у матеріалах справи та яким надана судом повна і всебічна оцінка в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-10 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності наказу командира пов`язаного із скаргами на здоров`я особи, яка притягається до адміністративної відповідальності належить зазначити наступне.
Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцієї України, законами України, Статутами та іншими нормативно-правовими актами. Вимогами ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, встановлено, що всі військовослужбовці незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами статутів ЗСУ.
Згідно приписів ст. 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін. Суд апеляційної інстанції враховує, що наказ або вимога командира чи начальника може бути доведена до особового складу чи окремих військовослужбовців усно або письмово. При цьому обов`язковими для виконання є лише законні вимоги. Про законність вимоги командира, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить те, що вимога висунута тільки в межах компетенції відповідного командира (начальника); сформульована чітко і не допускає подвійного тлумачення; доведена з дотриманням певного порядку, за своїм змістом не суперечить чинному законодавству та не пов`язана з порушенням конституційних прав і свобод як військовослужбовця так і інших людей; питання, які становлять зміст вимоги, стосуються виключно обов`язків військовослужбовця, якому така вимога висунута чи віддано відповідний наказ.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, дотримання цих умов виключають незаконність висунутої вимоги командира (начальника) чи відданого ними наказу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на час події обіймав посаду стрільця-снайпера 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, обов`язки якого виконував з 16.12.2025 (витяг з наказу а.с.5). Таким чином, т.в.о. командира 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону ОСОБА_3 вочевидь є його командиром. Належить врахувати, що вимога т.в.о. командира 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону ОСОБА_3 висунутися в район зосередження 1 мотопіхотної роти висунута належним командиром, сформована чітко та не допускає подвійного тлумачення, доведена в належній формі та належному порядку та стосується виключно обов`язків військовослужбовця ОСОБА_1 . 
Враховуючи фактичні обставини справи належить зазначити, що консультативний висновок спеціаліст, на який посилається сторона захисту щодо незаконності висунутого наказу, на думку суду апеляційної інстанції, є виключно підставою для ініціювання ОСОБА_1 повторного проведення військово-лікарської комісії шляхом надання рапорту безпосередньому начальнику чи іншому вище стоячому командирові, які зобов`язані надати відповідь по суті рапорту. Однак, матеріали цієї справи не містять відомостей щодо зазначеної процесуальної ініціативи ОСОБА_1 . Натомість матеріали справи містять відомості копії довідки ВЛК (а.с9) згідно якої ОСОБА_1 придатний до військової служби.
За таких обстави, зазначену вимогу ст. лейтенанта ОСОБА_3 належить вважати законною, а доводи апеляційної скарги в цій частині суб`єктивними та необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги щодо не роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП є суто суб`єктивними та спростовуються відомостями відповідної графи оспорюваного протоколу де міститься підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист, а також права на справедливий розгляд незалежним та компетентним судом у цій справі належить вважати суб`єктивним з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У своїх правових висновках Конституційний Суд України (Рішення Конституційного Суду України від 18 липня 2024 року № 8-р(II)/2024 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) зазначає, що право бути заслуханим (почутим) як складова права на судовий захист підлягає реалізації до моменту вжиття державою, її органами чи посадовими особами будь-яких заходів, які можуть негативно вплинути на особу, її права і свободи. Це право випливає з основоположних засад судочинства, що, зокрема, expressis verbis викладені у приписах частини другої статті 129 Конституції України (рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист), і реалізація цього права не залежить від його встановлення та/чи детальної регламентації у спеціальному законодавстві. Тільки за умови дотримання права особи бути заслуханою у суді суд може виконати свій конституційний обов`язок - незалежно і неупереджено, ураховуючи точку зору заінтересованої особи, розглянути всі конкретні аспекти у справі та на підставі цього видати обґрунтоване (умотивоване) рішення суду.
Таким чином суди, мають забезпечувати належний та якісний розгляд справ, а також забезпечувати необхідний баланс між дотриманням прав сторони і розглядом справи протягом встановленого законом або розумного строку.
Разом з тим, право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції. Можливість захистити свою позицію сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення чи то суду, чи то будь-якого іншого державного органу.
Безпосередньо право бути почутим (право бути вислуханим) ілюструє наявність прямого, а не опосередкованого зв`язку особи з органом державної влади - суб`єктом владних повноважень, який уповноважений приймати рішення, що можуть стосуватись або стосуються прав особи.
Зазначене право є ключовим принципом "належного врядування" в демократичній державі. У зв`язку із цим доступ до офіційної інформації має важливе значення для надання особам можливості робити відповідні та ефективні подання та пропозиції щодо ухвалення рішень, які зачіпають або будуть зачіпати їхні права чи інтереси.
Особи, на яких впливають чи можуть впливати рішення, які будуть ухвалені компетентним органом або судом, повинні без дискримінації мати можливість брати участь і реалізовувати своє право бути почутими в межах відповідної адміністративної процедури, яка провадиться, зокрема і під час оскарження відповідних рішень. 
При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, право бути вислуханим («бути почутим») є одним з ключових компонентів права на справедливий? судовий? розгляд. Право бути вислуханим переслідує подвіи?ну мету. По-перше, воно слугує розгляду справи та встановленню фактів якомога точніше і справедливіше, а по-друге, дозволяє забезпечити ефективний? захист відповідної? особи. Мета права бути вислуханим полягає, перш за все, в тому, щоб гарантувати, що остаточне рішення, яке негативно впливає на правову позицію, приймається з повним розумінням обставин справи. Рішення, що ухвалюється з повним знанням обставин справи, має на меті, зокрема, надати можливість компетентному органу виправити помилку або зацікавленій особі викласти такі факти, що стосуються і?і? особистої ситуації, які можуть слугувати підставою того, чи буде ухвалено нове рішення або остаточне рішення матиме такий чи інший зміст.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що право особи «бути почутою» порушується, якщо цій особі взагалі не було надано можливості висловити своі? погляди у корисний та ефективний спосіб під час адміністративної процедури до прийняття остаточного рішення, яке може негативно вплинути на і?і? інтереси.
Правові гарантії, передбачені ст. 294 КУпАП надають право особам, яких суд першої інстанції притягнув до адміністративної відповідальності звернутися до суду вищої інстанції з обґрунтованою апеляційною скаргою в якій ця особа чи її захисник може викласти доводи по суті правопорушення з якими сторона захисту не погоджується.
Відповідно до вимог ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема і ст. 130 КУпАП. Частиною 4, 10 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Враховуючи правовий аналіз норм передбачених ст. 294 КУпАП встановлено, що у цій категорії справ про адміністративні правопорушення у разі подання апеляційної скарги остаточне рішення ухвалюється судом апеляційної інстанції. Учасники справи, які вважають свої права порушеними, зокрема і ОСОБА_9 мають право звернутися до суду апеляційної інстанції із доводами своєї незгоди із прийнятим судовим рішенням, зазначивши пояснення по суті справи, зокрема і щодо оспорюваної події правопорушення.
У зв`язку з чим, постанова судді першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, не підлягає безумовному скасуванню, оскільки під час реалізації права апеляційного оскарження, права особи, пов`язані із доступом до правосуддя, а також право «бути почутим» поновлюються автоматично.
З відомостей справи вбачається, що ОСОБА_1 скористався своїм правом, подавши апеляційну скаргу, та приймав участь у судовому засіданні під час апеляційного розгляду, надаючи пояснення по суті справи без обмежень за часом та змісту.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності була почутою незалежним і компетентним судом, а право доступу до правосуддя у цій справі належить вважати дотриманим.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.172-10 КУпАП, а тому доводи апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Каленюка А.В. - залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2026 року з урахуванням постанови Харківського районного суду Харківської області від 11 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.172-10 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков