Справа № 212/4641/26
2/212/4354/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року м. Кривий ріг
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі:
головуючого судді – Козлова Д. О.,
за участю секретаря – Пижик В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської військової адміністрації Донецької області про визнання права власності, третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що він є внутрішньо переміщеною особою. Так він 29 травня 1992 року купив на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частину жилого будинку з господарськими спорудами та побудовами (сарай літ. Б), що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка складається з квартири номер 2 (жила площа 50,8 кв. м., загальна площа 97,1 кв. м.), право власності якого було зареєстровано в Бахмутському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відповіддю КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» від 29.05.2024 року. Однак звернувшись до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частку такої нерухомості було прийнято рішення № 76948570 від 31 січня 2025 року про відмову у проведенні реєстраційних дій. Таким чином за ст. 392 ЦК України просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, яка складається з квартири номер АДРЕСА_2 провулок Парковий (Парк Слави) 3.
Позивач до судового засідання не з`явились, надавши заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого позову.
Ані представники відповідача, Бахмутської міської військової адміністрації Донецької області Донецької області, ані представники 3-ї особи, Департаменту з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради, до судового засідання також не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, не надавши суду жодних клопотань чи заяв по суті справи.
Суд зауважує, що на підставі положень ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК, у даному випадку немає.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1992 року, посвідченого керуючою справами виконкому Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області, реєстр № 126, ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 (жила площа 50,8 кв. м.), що становить 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , до складу якої входить сарай літ. Б, право власності якого було зареєстровано в БТІ від 1 червня 1992 року, що також підтверджується інвентаризаційною справою на таку нерухомість.
Факт реєстрації станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1992 року, реєстр № 126, права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається з квартири 2 (загальна площа 97,1 кв. м., жила площа 50,8 кв. м.), до складу якої входить сарай літ. Б, підтверджується інформацією КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» від 29.05.2024 року, про що зроблено запис № 747 в реєстровій книзі № 3 від 01.06.1992 року.
Натомість, за рішенням від 31 січня 2025 року державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради у проведенні державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_1 , що складається з квартири 2 (загальна площа 97,1 кв. м., жила площа 50,8 кв. м.), до складу якої входить сарай літ. Б, було відмовлено через невідповідність наданих для реєстрації документів.
Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, який набув чинності 1 січні 2004 року, передбачено, що такий ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.
За ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на спірну нерухомість набувалось в порядку, який існував на час оформлення на неї права власності, тобто станом на 1992 рік.
Згідно із ст. 128 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.
За п. 1 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, була передбачена реєстрація будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка проводилась бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад.
Як було встановлено судом реєстрація ОСОБА_1 1/2 частки житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_1 , що складається з квартири 2 (загальна площа 97,1 кв. м., жила площа 50,8 кв. м.), до складу якої входить сарай літ. Б, за позивачем у 1992 році була доведена, оскільки була проведена «Бахмутським бюро технічної інвентаризації» 01.06.1992 року.
За змістом ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Отже, суд за матеріалами справи встановив, що ОСОБА_1 у законний спосіб свого часу набув право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається з квартири 2 (загальна площа 97,1 кв. м., жила площа 50,8 кв. м.), до складу якої входить сарай літ. Б, що підтверджується правовстановлюючими документами на таку нерухомість.
Суд в цьому сенсі також зазначає, що згідно із п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Так згідно із ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Суд також зазначає, що відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вбачається, що с. Покровське Бахмутського району Донецької області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
З огляду на викладене вмотивування та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, тому внаслідок відсутності відомостей про право власності в державних реєстрах права власності на спірну нерухомість слід визнати за ОСОБА_1 за рішенням суду право власності 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається з квартири 2 (загальна площа 97,1 кв. м., жила площа 50,8 кв. м.), до складу якої входить сарай літ. Б.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Бахмутської міської військової адміністрації Донецької області про визнання права власності, третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради, – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається з квартири АДРЕСА_3 (загальна площа 97,1 кв. м., жила площа 50,8 кв. м.), до складу якої входить сарай літ. Б.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено та підписано 14 травня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_4 , а мешкає по АДРЕСА_5 .

Відповідач: Бахмутська міська військова адміністрація Донецької області Донецької області, ЄДРПОУ: 44836774, розташована по вул. Миру 44 в м. Бахмут Донецької області.

Суддя: Д. О. Козлов