ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

КОПІЯ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Єдиний унікальний номер судової справи №678/511/25
Номер провадження №1-кп-678-20/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2026 року        селище Летичів 

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі: 
головуючого - судді       ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання    ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Летичів обвинувальний акт, який затверджений 28 березня 2025 року прокурором Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 24 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025243000000547, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Летичів Летичівського району Хмельницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, навчається на ІІ курсі у Відокремленому структурному підрозділі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на спеціальності 208 Агроінженерія за денною формою навчання за рахунок видатків державного бюджету, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, 
учасники судового провадження: 
прокурори:         ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , 
ОСОБА_3 , 
потерпіла (цивільний позивач)      ОСОБА_7 , 
її представники – адвокати:      ОСОБА_8 , 
ОСОБА_9 , 
обвинувачений (цивільний відповідач)     ОСОБА_4 , 
його захисник (представник) – адвокат     ОСОБА_10 , 

ВСТАНОВИВ:

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 

І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ, СТАТТЯ ЗАКОНУ УКРАЇНИ ПРО КРИМІНАЛЬНУ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ, ЩО ПЕРЕДБАЧАЄ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА КРИМІНАЛЬНЕ ПРАВОПОРУШЕННЯ, ВИННИМ У ВЧИНЕННІ ЯКОГО ВИЗНАЄТЬСЯ ОБВИНУВАЧЕНИЙ 

1. 24 лютого 2025 року близько 17 год. 22 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині вул. Юрія Савіцького в селищі Летичів Хмельницького району Хмельницької області, зі сторони вул. (Горького) Герої Крут, в напрямку вул. Лікарської, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), діючи протиправно недбало, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, виїхав на перехрестя вулиць Юрія Савіцького – Чорновола, з метою здійснення маневру лівого повороту на проїзну частину вул. Чорновола, на зелений сигнал світлофора, після чого не здійснив повну зупинку керованого ним транспортного засобу, не надав перевагу в русі, чим допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним транспортного засобу із передньою лівою частиною автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку руху, по проїзній частині вул. Юрія Савіцького в селищі Летичів Хмельницького району Хмельницької області, зі сторони вул. Лікарської, в напрямку вул. (Горького) Героїв Крут та на момент дорожньо-транспортної пригоди проїжджав перехрестя вулиць Юрія Савіцького - Чорновола на зелений сигнал світлофора.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху пасажиру автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: 
закритого вколоченого уламкового перелому дистального метаепіфізу правої променевої кістки із зміщенням уламків, та закритого вколоченого уламкового перелому дистального метаепіфізу лівої променевої кістки із зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби).
Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху зміст яких полягає у наступному:
п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.;
п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; 
п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 16.13. Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.
2. Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. 

ІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ

3. Прокурор ОСОБА_6 у судових дебатах зазначила, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є доведеною сукупністю зібраних органом досудового розслідування доказів, які є належними та допустимими, тому просить призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експертів, питання про речові докази вирішити згідно ст. 100 КПК України, клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не заявляє, цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 вважає обґрунтованим й при його вирішенні покладається на розсуд суду (а.с. 73-74 т. 3). 
4. Потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_7 у судових дебатах просила ОСОБА_4 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, й призначити йому максимальне покарання, цивільний позов підтримує. 
5. Представник потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 у судових дебатах зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повністю доведена зібраними доказами, обвинувачений фактично не визнав свою вину, у його діях і вчинках немає ні щирого каяття, ні активного сприяння розкриттю злочину, за весь судовий процес він не попросив вибачення у потерпілої, будь-яких коштів їй відшкодував, не цікавився її станом здоров`я, хоча внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у неї, молодої мами з маленькою дитиною, був перелом обох рук, й вона вимушена була змінити спосіб свого життя у зв`язку з лікуванням, тому просить призначити обвинуваченому максимальне покарання, яке йому належить відбувати реально, повністю задовольнити заявлений потерпілою цивільний позов. 
6. Обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_4 під час судового розгляду спочатку вину визнав частково, однак на стадії судових дебатів (репліки) і останнього слова свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України заперечив, вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась саме через дії водія ОСОБА_12 , який є свекром потерпілої ОСОБА_7 й у автомобілі якого під час вказаної події й перебувала потерпіла, тому саме в зв`язку з перевищенням останнім швидкості руху відбулись негативні наслідки для здоров`я потерпілої, в задоволенні цивільного позову потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_7 просить відмовити, заперечив, що не просив вибачення у потерпілої й те, що не намагався відшкодувати їй шкоду, адже такі дії вчиняв неодноразово. 
7. Захисник обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_10 протягом усього судового розгляду й, зокрема, під час судових дебатів, звертав увагу суду та учасників судового процесу на численні і грубі порушення, які були допущені під час проведення досудового розслідування, тому вважає, що зібрані докази не є належними і допустимими в зв`язку із чим просив обвинуваченого ОСОБА_4 виправдати за недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а в задоволенні заявленого до нього потерпілою (цивільним позивачем) ОСОБА_7 цивільного позову – відмовити повністю, процесуальні витрати покласти на державу (а.с. 75-79 т. 3).

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН

8. Обвинувачений ОСОБА_4 показав, що близько 17 год. 24 лютого 2025 року керував у селищі Летичів Хмельницького району Хмельницької області автомобілем Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , й при виїзді на регульоване світлофором перехрестя вулиць Юрія Савіцького – Чорновола, з метою повороту ліворуч на вул. Чорновола, зменшив швидкість фактично до мінімальної й майже зупинився, адже мав пропустити зустрічний транспортний засіб, який побачив заздалегідь і який рухався на великій швидкості, виїхав на зустрічну смугу на декілька сантиметрів лише лівою передньою частиною свого автомобіля й зупинився, проте автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , в`їхав у нього і відбулось зіткнення та від удару його автомобіль вагою 2 т відкинуло приблизно на 3-4 м. 
Після цього вийшов з автомобіля й одразу пішов до вказаного транспортного засобу, щоб надати необхідну допомогу. 
9. Потерпіла ОСОБА_7 показала, що близько 17 год. 24 лютого 2025 року рухалась разом зі своїм свекром ОСОБА_12 у належному йому автомобілі Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , перебувала на передньому пасажирському сидінні й була пристебнута паском безпеки, їх швидкість була звичайною й не була значною, проте за дорожньою обстановкою не слідкувала, бо не є водієм, однак раптово побачила, як бус рухався прямо на них й після цього відбулось зіткнення, в подальшому їй допоміг вийти з автомобіля ОСОБА_12 , адже рук тоді не відчувала, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у неї був перелом обох рук.
Водій ОСОБА_4 на місці події сказав, що їх не побачив, коли повертав ліворуч. 
10. Свідок ОСОБА_12 показав, що близько 17 год. 24 лютого 2025 року керував у селищі Летичів Хмельницького району Хмельницької області автомобілем Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , й на регульованому світлофором перехресті вулиць Юрія Савіцького – Чорновола на його смугу руху різко виїхав автомобіль Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , та відбулось зіткнення, яке не зміг уникнути, їхав не швидко та не міг об`їхати бус з правої сторони, адже там знаходиться відбійник і в разі здійснення ним такого маневру могли б бути зовсім інші, ще тяжчі наслідки.
Разом з ним на передньому пасажирському сидінні їхала його невістка ОСОБА_7 , яка була пристебнута паском безпеки, й внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в неї перелом обох рук.
На місці події ОСОБА_4 сказав, що їх не побачив, коли повертав ліворуч. 
Штраф згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення по цьому ж факту за перевищення швидкості сплатив, до кримінальної відповідальності за це не притягався. 
11. Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується наявними письмовими доказами:
11.1) рапортом працівника поліції від 24 лютого 2025 року за змістом якого 24 лютого 2025 року близько 17 год. 30 хв. на перехресті вулиць Чорновола та Савіцького в селищі Летичів ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху та, не надавши перевагу в русі, здійснюючи маневр повороту ліворуч, допустив зіткнення з автомобілем Skoda Octavia під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Skoda Octaviа ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому зап`ястків обох рук (а.с. 9-10 т. 2);
11.2) протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24 лютого 2025 року, який складено у період з 21 год. 00 хв. по 21 год. 40 хв., з план-схемою, фототаблицею, за змістом якого встановлено погодні умови, стан дорожнього покриття, місце зіткнення двох транспортних засобів - Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , та Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , дорожні умови, дорожню розмітку, локалізацію пошкоджень та розташування транспортних засобів, слідову інформацію, тощо (а.с. 12-20 т. 2);
11.3) протоколом огляду предмету від 25 лютого 2025 року, який проведено у період з 17 год. 00 хв. по 17 год. 30 хв., за змістом якого на диску наявний відеозапис із зовнішньої камери відеоспостереження, яка розміщена на електроопорі, поблизу перехрестя проїзних частин вул. Юрія Савіцького - Чорновола в селищі Летичів Хмельницького району Хмельницької області та спрямована на вказане перехрестя і проводила відеозйомку за період часу з 17 год. 20 хв. по 17 год. 28 хв. 24 лютого 2025 року й:
1) коли на покажчику часу 17:22:03 видно, що автомобіль Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухається в крайній лівій смузі руху проїзної частини вул. Юрія Савіцького, зі сторони вул. Горького в напрямку вул. Лікарняна, із увімкнутим лівим покажчиком повороту, з метою здійснення маневру лівого повороту на перехресті проїзних частин вул. Юрія Савіцького - Чорновола, на проїзну частину вул. Чорновола;
2) коли на покажчику часу 17:22:09 видно, як автомобіль Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , розпочинає маневр лівого повороту на проїзну частину вул. Чорновола, перетнувши переднім лівим колесом дорожню розмітку 1.5 Правил дорожнього руху;
3) коли на покажчику часу 17:22:10 видно момент зіткнення автомобіля Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебував на перехресті проїзних частин вул. Юрія Савіцького - Чорновола, а саме на зустрічній для нього смузі руху, тобто по напрямку до вул. Горького зі сторони вул. Лікарняна, із автомобілем Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався у вищевказаному напрямку та до зіткнення не гальмував;
4) коли на покажчику часу 17:22:13 видно кінцеве розташування автомобіля Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 62-64 т. 2);
11.4) листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27 лютого 2025 року за змістом якого згідно даних ІПНП «Цунамі» повідомлення про ДТП з потерпілими, яка мала місце 24 лютого 2025 року в селищі Летичів Хмельницького району Хмельницької області, надійшло о 17 год. 27 хв. від медичного працівника (а.с. 56 т. 2);
11.5) викопіюванням з схеми організації дорожнього руху ділянки автомобільної дороги загального користування державного значення М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине, км 315 + 550 м в межах селища Летичів Хмельницького району Хмельницької області, на перехрещені вул. Ю. Савіцького та вул. Чорновола, де зазначено розташування дорожніх знаків та дорожньої розмітки, яке надано ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 11 березня 2025 року (а.с. 51-54 т. 2);
11.6) висновком експерта №СЕ-19/123-25/3543-ФП від 17 березня 2025 року згідно якого:
1) швидкість автомобіля Ford Transit на початку появи на відеозаписі знаходиться в межах від 42,5 км/год до 46,7 км/год. Швидкість автомобіля Ford Transit перед зіткненням знаходиться в межах від 22,3 км/год. до 24,5 км/год.;
2) швидкість автомобіля Skoda Octavia на початку появи на відеозаписі знаходиться в межах від 76,3 км/год. до 84,3 км/год. Швидкість автомобіля Skoda Octavia перед зіткненням знаходиться в межах від 51,7 км/год. до 57,1 км/год.;
3) час, який проходить з моменту зміни напрямку руху (початку виконання маневру лівого повороту) автомобіля Ford Transit до моменту зіткнення із автомобілем Skoda Octavia знаходиться в межах від 1,3 с по 1,5 с (а.с. 70-76 т. 2);
11.7) висновком експерта №СЕ-19/123-25/3550-ІТ від 17 березня 2025 року згідно якого доступними методами дослідження несправностей технічного характеру робочої гальмівної системи автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , які б мали місце на момент експертного огляду та ознак, які б свідчили про непрацездатність даної системи до дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено (п. 1) (а.с. 136-139 т. 1; а.с. 36-38 т. 2); 
11.8) висновком експерта №СЕ-19/123-25/3552-ІТ від 17 березня 2025 року згідно якого доступними методами дослідження несправностей технічного характеру робочої гальмівної системи автомобіля Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , які б мали місце на момент експертного огляду та ознак, які б свідчили про непрацездатність даної системи до дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено (п. 1) (а.с. 36-38 т. 2);
11.9) двома висновками експерта №162 і №163 від 27 березня 2025 року у яких вказані виявлені тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 , які наведені у формулюванні обвинувачення, й виникли від дії на долонні поверхні правої і лівої кисті ОСОБА_7 тупих, твердих предметів із переважаючою травмуючою поверхнею, або при ударі долонними поверхнями правої і лівої кисті останньої об тупі тверді предмети із переважаючою травмуючою поверхнею внаслідок зміщення тіла останньої під дією сили інерції, якими могли бути конструктивні частини салону легкового автомобіля, та їм подібні предмети, що могло мати місце при такому виду дорожньо-транспортної пригоди, як зіткнення автомобілів, де ОСОБА_7 могла знаходитися в якості пасажира легкового автомобіля, по строку свого виникнення можуть відповідати 24 лютого 2025 року, що могло мати місце в строк і за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи (а.с. 138-139, 140-141 т. 2);
11.10) висновком експерта №СЕ-19/102-25/6051-IT від 24 березня 2025 року:
1) у цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху;
2) у цій дорожньо-транспортній ситуації можливість попередження зіткнення з автомобілем Skoda Octavia у водія автомобіля Ford Transit ОСОБА_4 з технічної точки зору забезпечувалась виконанням ним вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру;
3) у заданій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» (розділ 33 «Дорожні знаки») та п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху; 
4) в ситуації, яка склалася, при вказаному в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, водій автомобіля Skoda Octavia ОСОБА_11 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем Ford Transit шляхом екстреного гальмування, з зупинкою автомобіля Skoda Octavia до смуги руху автомобіля Ford Transit, при русі з допустимою для даних дорожніх умов швидкістю 40 км/год, тобто шляхом виконання вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 12.3 Правил дорожнього руху;
5) у заданій дорожньо-транспортній ситуації, при вказаних в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля Skoda Octavia ОСОБА_11 вимогам дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» (розділ 33 «Дорожні знаки»), з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
У цій дорожньо-транспортній ситуації невідповідність дій водія автомобіля Ford Transit ОСОБА_4 вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 68-74 т. 1; а.с. 155-161 т. 2).
12. Аргументи захисника обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_10 про те, що зібрані органом досудового розслідування докази є неналежними і недопустимими, суд відхиляє (а.с. 195-197, 219-220 т. 1; а.с. 75-89 т. 3). 
13. Так, захисник обвинуваченого посилається на те, що безпосередньо у 2 витягах з Єдиного реєстру досудових розслідувань вже констатовано про винуватість саме ОСОБА_4 у вчиненні злочину, ці ж відомості відображені також й у всіх подальших процесуальних документах, відповідно досудове розслідування вже було розпочате лише щодо нього й він двічі давав показання як свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, цим порушено право на захист ОСОБА_4 , адже фактично він був змушений, перебуваючи в статусі свідка, давати показання, а в подальшому на підставі цих показань його визнано підозрюваним / обвинуваченим і тому всі докази, здобуті слідчим, є недопустимими. 
Досудове розслідування, вручення підозри й обвинувального акта в один день – 28 березня 2025 року є також грубим порушенням прав ОСОБА_4 , адже подія мала місце раніше - 24 лютого 2025 року, проте стороні захисту доступ до зібраних матеріалів надано лише у вказаний день.
Неодноразові клопотання захисника до слідчого не принесли результату і у вчиненні процесуальних дій було відмовлено в зв`язку із відсутністю у ОСОБА_4 процесуального статусу, хоча ще з дати дорожньо-транспортної пригоди всі дії слідчим вчинялись з метою зібрання доказів лише його винуватості, водночас, про проведення слідчим процесуальних дій ОСОБА_4 та його захисника не було повідомлено. 
Після ознайомлення з матеріалами справи стало відомо про висновок експерта від 24 березня 2025 року згідно якого в дорожньо-транспортній пригоді винен ОСОБА_11 , проте про даний документ ОСОБА_4 стало відомо лише 28 березня 2025 року.
Стороні захисту також не були надані медичні документи потерпілої ОСОБА_7 , які надавались експерту для проведення судово-медичної експертизи.
ОСОБА_4 зазначав, що суспільно небезпечні наслідки дорожньо-транспортної пригоди настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів - ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , але орган досудового розслідування не з`ясував характер порушень, який допустив кожен із них, чи можна було уникнути події та її наслідків.
Із змісту висновку експерта від 24 березня 2025 року випливає, що суспільно небезпечні наслідки настали в більшій мірі через порушення вимог Правил дорожнього руху саме водієм ОСОБА_11 , а не ОСОБА_4 , адже він мав можливість взагалі уникнути дорожньо-транспортної пригоди за умови дотримання швидкісного режиму.
14. Суд не погоджується із вказаними аргументами, виходячи з наступного.
15. Диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які визначають правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед Правила дорожнього руху, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. При цьому належить враховувати, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, дію чи бездіяльність, є не будь-які з допущених особою порушень Правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК України, тобто тільки такі порушення Правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків і перебувають із ними у причинному зв`язку. 
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені відповідною частиною ст. 286 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення Правил дорожнього руху, які мали місце під час конкретної дорожньо-транспортної пригоди, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Тільки порушення Правил дорожнього руху, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.
У випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому, виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом (постанови Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року (провадження № 5 - 18 кс 14), від 05 листопада 2015 року (провадження № 5 - 218 кс 15), постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року (справа № 163/1753/17), від 21 жовтня 2025 року (справа №295/13825/17).
16. Аналіз КПК України дає підстави стверджувати, що цей закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (статті 85 та 94 КПК України).
Крім того, згідно з усталеною судовою практикою, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність факту вчинення злочину конкретною особою. 
17. Законодавець поклав на слідчого обов`язок зібрати усі можливі докази з метою з`ясування усіх фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення. 
Слідчим покладені на нього функції у даній справі повністю виконано.
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. 
Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. 
У даній справі слідчим долучено письмові пояснення учасників даної дорожньо-транспортної пригоди – ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , їх допитано як свідків, допитано й потерпілу. 
Для встановлення причинного зв`язку між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них ( ОСОБА_4 та ОСОБА_11 ) та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із вказаних водії, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку, слідчим й було призначено ряд експертиз. 
Для надання експерту вихідних даних й було опитано учасників вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водночас, вихідні дані надавались з урахуванням не лише показань ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , але й врахуванням інших наявних у справі доказів, в тому числі, відеозапису на підставі якого проведена експертиза і встановлено швидкість руху обох водіїв. 
Слідчим досліджувалось питання щодо дотримання Правил дорожнього руху обома водіями, що й знайшло своє відображення у висновках експертів, зокрема, й у висновку від 24 березня 2025 року, де питання сформульовані як щодо ОСОБА_4 , так і щодо ОСОБА_11 , які до дати висновку експерта фактично обоє перебували в статусі свідків. 
Тобто, стверджувати про упередженість і однобічність досудового розслідування немає підстав. 
Свідка, потерпілу було допитано судом, як і досліджено у суді письмові докази. 
Під час судового розгляду не заявлялись клопотання про виклик для допиту експертів, про призначення інших експертних досліджень, про тимчасовий доступ до документів. 
Зважаючи на статус свідка ОСОБА_4 , слідчий під час проведення досудового розслідування, вирішуючи клопотання сторони захисту, діяв у межах наданих законом повноважень. 
Експерт у висновку від 24 березня 2025 року дійсно встановив, що у діях ОСОБА_11 також наявні порушення Правил дорожнього руху, однак в силу ч. 1 ст. 337 КПК України суд розглядає справу лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, тобто лише щодо ОСОБА_4 й лише в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акта. 
При цьому, із матеріалів справи випливає, що ОСОБА_4 виїхав на зустрічну смугу руху і цим раптово створив перешкоду для руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_11 і як випливає з показань потерпілої і свідка, на місці події ОСОБА_4 зазначав, що їх не побачив. 
Суд враховує, що ОСОБА_4 реалізував надані йому кримінальним процесуальним законом повноваження щодо притягнення також і ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, зважаючи на висновок експерта від 24 березня 2025 року, однак 17 вересня 2025 року слідчий виніс постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, адже відсутня потерпіла сторона, тобто відсутній об`єкт правопорушення ( ОСОБА_7 вказала, що не вважає себе потерпілою стосовно дій ОСОБА_11 і немає до нього претензій, винним у дорожньо-транспортній пригоді вважає лише ОСОБА_4 ) (а.с. 140, 142, 143, 173-174, 217, 246 т. 1; а.с. 162 т. 2; а.с. 57-63 т. 3). 
Стороні захисту в особі обвинуваченого і захисника 28 березня 2025 року надані матеріали кримінального провадження в повному обсязі, будь-яких заяв і клопотань вони не заявляли. 
При цьому, як слідує з матеріалів кримінального провадження в сукупності, на стадії досудового розслідування ОСОБА_4 повністю визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України. 
За таких обставин, в діях ОСОБА_4 наявні порушення Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди, тому в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 
Здобуті органом досудового розслідування докази є належними і допустимими, достатніми для ухвалення судового рішення, тому суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України – порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження, отже, винуватість ОСОБА_4 є доведеною поза розумним сумнівом. 

ІV. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ 

18. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
19. У абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року роз`яснено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
20. Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. 
Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. 
З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. 
21. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. 
Питання про призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
22. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання.
23. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
24. Відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. 
Отже, вчинене ОСОБА_14 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
25. ОСОБА_4 одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, не перебуває на диспансерному обліку в лікарів психіатра і нарколога, компрометуючих даних на нього до ІНФОРМАЦІЯ_5 не надходило і до адміністративної відповідальності органом місцевого самоврядування не притягувався, під час дорожньо-транспортної пригоди був тверезим, раніше не судимий, навчається на ІІ курсі у Відокремленому структурному підрозділі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на спеціальності 208 Агроінженерія за денною формою навчання за рахунок видатків державного бюджету, термін навчання - з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року (а.с. 77-80, 82, 84-86, 100-101, 107-108 т. 2; а.с. 47-48, 54-55, 72 т. 3). 
26. Згідно обвинувального акта орган досудового розслідування встановив, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття. 
Водночас, потерпіла і її представник категорично заперечили щодо наявності у діях і вчинках обвинуваченого щирого каяття, про це ж фактично зазначила й прокурор. 
27. 15 листопада 2021 року Верховний Суд у постанові по справі №199/6365/19 зазначив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. 
Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. 
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
28. Верховний Суд також неодноразово звертав увагу, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні фактичні дані. 
Щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. 
Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на такий шлях, самоосуд свого вчинку.
Правозастосовні позиції Верховного Суду полягають у тому, що не заперечення особою об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про її щире каяття, оскільки останнє завжди пов`язане з відвертим осудом своєї поведінки як причини заподіяної шкоди, отже і відповідним суб`єктивним ставленням до вчиненого порушення спеціальних правил безпеки дорожнього руху, до заподіяних наслідків, до законних інтересів потерпілого, зокрема, в частині здійснення справедливої сатисфакції завданої моральної шкоди, яке суд встановлює в аспекті зовнішнього виявлення винуватим свого співчуття і вибачення, висловлених не тільки в формі, що є переконливим свідченням про наявність таких, а і за умови, що вони відповідають реальному ставленню винуватої особи до заподіяних страждань потерпілого. 
29. Отже, як випливає з обвинувального акта, на стадії досудового розслідування ОСОБА_4 визнавав вину, тому й було встановлено обставину, яка пом`якшує покарання. 
Водночас, під час судового розгляду ОСОБА_4 фактично заперечив наявність в його діях вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тому суд приходить до висновку про відсутність у даній справі обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого. 
30. У даній справі ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_4 .
31. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, яке є нетяжким злочином, вищезазначені дані про особу ОСОБА_4 , який одружений і має на утриманні малолітню дитину, є студентом, не працює, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, ступінь вини обвинуваченого, який вчинив злочин з необережності, його фактичне негативне ставлення до вчиненого і до наслідків, які настали, те, що під час судового розгляду він все ж таки попросив у потерпілої вибачення, а також позицію потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання в максимальному розмірі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді арешту. 
При цьому, штраф до обвинуваченого немає підстав застосовувати, адже він зазначав про відсутність у нього коштів, виправні роботи не можуть бути застосовані, адже не працює, а обмеження волі є надто суворим для нього покаранням, зважаючи на дані про його особу. 
32. Законодавець імперативно у ч. 1 ст. 286 КК України визначив, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років застосовується обов`язково й суду не надано альтернативи, тому наявні підстави для його застосування щодо ОСОБА_4 (а.с. 167 т. 1; а.с. 79, 102 т. 2; а.с. 49 т. 3), проте у мінімальному розмірі.
33. Враховуючи позицію ОСОБА_4 , заперечення ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у суду відсутні правові підстави для застосування до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України. 
34. Призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді арешту, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, що належить відбувати реально, з позбавленням його права керувати транспортними засобами, буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 

V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ ЩОДО ПИТАНЬ, ЯКІ ВИРІШУЮТЬСЯ СУДОМ ПРИ УХВАЛЕННІ ВИРОКУ ТА ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНУ, ЯКИМИ КЕРУВАВСЯ СУД 

35. Питання про долю речових доказів (а.с. 49, 168, 171, 206 т. 1, а.с. 21-22, 23, 27, 65, 79, 103-104, 112 т. 2, а.с. 50-51 т. 3) суд вирішує згідно вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, зокрема:
автомобіль Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , - слід повернути власнику;
автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , - слід повернути власнику;
оптичний носій інформації із відеозаписом, який поміщено до паперового конверта та опечатано і зберігається при матеріалах кримінального провадження – слід зберігати при справі. 
36. 28 лютого 2025 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа №686/5296/25, провадження №1-кс/686/2088/25) накладено арешт із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на автомобіль Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 52, 207 т. 1; а.с. 27 т. 2). 
13 жовтня 2025 року ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_6 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_11 про скасування арешту майна (а.с. 225-226 т. 1). 
Враховуючи те, що судовий розгляд завершується, накладений арешт на транспортні засоби на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України необхідно скасувати.
37. Суд ухвалює обвинувальний вирок, тому на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта під час проведення досудового розслідування (а.с. 35, 46, 69, 154 т. 2).
38. ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався і, враховуючи його належну процесуальну поведінку, такий наразі немає необхідності обирати до набрання вироком суду законної сили. 
39. Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої злочином, внаслідок ушкодження здоров`я та судових витрат (а.с. 106-125, 191-193 т. 1).
За змістом цивільного позову внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і порушення ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_7 спричинено матеріальну шкоду - в зв`язку з ушкодженням здоров`я вона понесла витрати на лікування у сумі 3487,82 грн.
Їй також спричинена й моральна шкода, адже відбулися суттєві зміни у її житті, через травму вона не могла протягом тривалого періоду виконувати будь-яку роботу, яка виконується руками, доглядати за собою та малолітньою дитиною, адже внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у неї був перелом обох рук, через вказану подію в неї погіршився стан психічного здоров`я, тривалий проміжок часу вона перебувала в стані депресії, порушився її сон, втрачено душевний спокій, обвинувачений взагалі не цікавився станом її здоров`я, не вибачився перед нею, будь-яку шкоду не відшкодував, тому розмір моральної шкоди визначила у сумі 250000,00 грн. 
Враховуючи те, що потерпіла не є фахівцем у галузі права, тому звернулась за наданням правової допомоги до адвоката й сплатила за це 10000,00 грн.
40. Захисником (представником) обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_10 подано до суду відзив на позовну заяву потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 162-166 т. 1).
За змістом відзиву просить в позові відмовити, адже цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_7 », яке позивачем у позовній заяві не вказане відповідачем, проте саме страховик в силу спеціальних вимог закону має відшкодувати завдану шкоду, тому обвинувачений не є належним відповідачем за цивільним позовом потерпілої.
У цивільному позові потерпіла вказала, що винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді є лише ОСОБА_4 , водночас, згідно висновку експерта від 24 березня 2025 року ОСОБА_11 порушив вимоги Правил дорожнього руху внаслідок перевищення швидкості руху і його за це притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Враховуючи те, що наявна вина ОСОБА_11 , а його цивільно-правова відповідальність застрахована у ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », тому відповідачем у справі має бути й вказаний страховик. 
Тобто, у позовній заяві потерпіла не вказала двох відповідачів – страховиків (а.с. 169, 172 т. 1; а.с. 105-106 т. 2; а.с. 52 т. 3), тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Зазначає й про те, що адвокат ОСОБА_9 , договір з яким уклала потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_7 , був відведений від участі у даному кримінальному провадженні ухвалою суду від 03 червня 2025 року, відповідно умови договору правової допомоги не виконані, тому підстав для стягнення з обвинуваченого судових витрат у розмірі 10000,00 грн. немає. 
41. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
42. В силу п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. 
Як зазначено у ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2). 
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ч. 2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. 2 ч. 3). 
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2). 
В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
У відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5). 
43. У даній справі встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у потерпілої ОСОБА_7 був перелом обох рук, вона тривалий час лікувалась, продовжує реабілітацію й на даний час, така ще не завершена, адже повного відновлення працездатності рук так і немає, отримані травми спричинили дуже суттєві перешкоди для звичного способу її життя, вона є молодою мамою й на час події дитині було лише 1,9 роки, що суттєво обмежувало її в догляді за дитиною, вона вимушено потребувала для цього сторонньої допомоги. 
Ці обставини, а також ті, які детально наведені у позовній заяві й озвучені потерпілою (цивільним позивачем) ОСОБА_7 у судовому засіданні безпосередньо, дають суду підстави вважати, що потерпілій завдана моральна шкода, адже у її житті дійсно відбулись вимушені негативні зміни, порушено звичайний ритм її життя, вона втратила душевний спокій, наслідки вказаної події вона відчуває й донині. 
Враховуючи характер, тривалість та глибину заподіяних потерпілій ОСОБА_7 страждань і переживань, ступінь негативних змін, що сталися в її житті, вимушену зміну способу життя, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 , має становити 100000,00 грн., такий розмір в даному випадку, враховуючи реалії сьогодення, не є завищеним, буде достатнім для розумного задоволення її потреб, як потерпілої особи, не призведе до її збагачення.
Матеріальна шкода потерпілої ОСОБА_7 у вигляді витрат на лікування підтверджена наданими нею чеками (а.с. 114-116 т. 1), тому також підлягає стягненню з ОСОБА_4 .
Матеріалами справи підтверджується, що 24 лютого 2025 року між ОСОБА_7 і адвокатом ОСОБА_9 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги й на його виконання потерпілою ОСОБА_7 було сплачено 10000,00 грн. (а.с. 117-120, 123-125 т. 1). 
Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди саме адвокат ОСОБА_9 готував даний документ.
Те, що адвокат ОСОБА_9 відведений від участі у даному кримінальному провадженні ухвалою суду від 03 червня 2025 року (а.с. 149-150 т. 1) не свідчить про невиконання умов договору між ОСОБА_7 і її представником - адвокатом ОСОБА_9 .
Те, що потерпіла ОСОБА_7 не залучила страхові компанії як відповідачів, не унеможливлює її право звернутись до суду безпосередньою до ОСОБА_4 , як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, адже вона, як потерпіла, наділена правом вільно, на власний розсуд обирати, до кого саме звертатись за відшкодуванням понесених збитків – безпосереднього до винуватця чи до страхової компанії.
Враховуючи зазначене, підстав для відмови в позові ОСОБА_7 немає. 

Керуючись ст.ст. 2, 7, 30-32, 84-86, 91-100, 107-108, 110, 128-129, 337, 368-371, 373 74, 376, 392-395, 532 КПК України,

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання. 
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта на загальну суму 11540,55 грн., зокрема: 
висновок експерта №СЕ-19/123-25/3543-ФП від 12 березня 2025 року – 3979,50 грн.; 
висновок експерта №СЕ-19/123-25/3550-ІТ від 17 березня 2025 року – 2387,70 грн.; 
висновок експерта №СЕ-19/123-25/3552-ІТ від 17 березня 2025 року – 2387,70 грн.; 
висновок експерта №СЕ-19/102-25/6051-ІТ від 24 березня 2025 року – 2785,65 грн. 
Речові докази: 
оптичний носій інформації із відеозаписом «NVR_ch7_main_20250224172000_20250224172759», який поміщено до паперового конверта та опечатано і зберігається при матеріалах кримінального провадження – зберігати при справі; 
автомобіль Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , - повернути власнику ОСОБА_4 ; 
автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , – повернути власнику ОСОБА_11 . 
Накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року (справа №686/5296/25, провадження №1-кс/686/2088/25) арешт на автомобіль Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , на автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , - скасувати. 
Частково задовольнити цивільний позов потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_7 до обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, внаслідок ушкодження здоров`я та судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 3487,82 грн., моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., судові витрати у розмірі 10000,00 грн. 
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Летичівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили. 
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 
Копію вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. 

Реквізити для сплати витрат за проведення експертизи на користь держави: 
Отримувач коштів: ГУК у Хмел.обл/Летичів. стг/24060300
Код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 
Банк отримувача: ІНФОРМАЦІЯ_9 (ел. адм. подат.) 
р/р UA438999980313050115000022663
Код класифікації доходів бюджету: 24060300

Суддя      підпис     ОСОБА_1 

Суддя            ОСОБА_1