КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 759/25035/24
номер провадження 22-ц/824/3254/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року /суддя Фролова І.В./
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №D44.00606.005088656 від 29.03.2019 року в розмірі 137 893,76 грн та судового збору.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість у розмірі 137 893,76 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. /а.с. 83-85/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнути 26 434 грн 78 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, позивачем не надано до суду обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, а додана «Довідка-розрахунок заборгованості» не містить жодних складових розрахунків тіла кредиту, процентів чи комісій, чим порушено вимоги п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Суд першої інстанції задовольнив вимоги про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 33 082,68 грн та за іншими платежами, зокрема платою за обслуговування кредиту в розмірі 55 026,30 грн, ґрунтуючись виключно на припущеннях, без будь-яких доказів, чим порушено ч. 6 ст. 81 ЦПК України, згідно з якою доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказувала, що плата за обслуговування кредиту, передбачена п. 1.10 кредитного договору, фактично зводиться до надання інформації про стан кредиту, яка споживач має право отримувати безоплатно відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому відповідні положення договору є нікчемними. Наголошувала, що позивачем не надано належних доказів видачі кредиту та факту користування ним відповідачем, а надана виписка по рахунку від 25.07.2023 року не є достатнім доказом розміру боргу за процентами та комісіями. Судом не враховано платежі, здійснені відповідачем на користь нового кредитора (ТОВ «СВЕА ФІНАНС») після відступлення права вимоги, а саме: 10 000 грн від 14.03.2025, 10 000 грн від 29.03.2025 та 3 350 грн від 13.12.2024, у зв`язку з чим фактична сума боргу за тілом кредиту становить лише 26 434,78 грн. Отже, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, через електронний кабінет, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 29 березня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №D44.00606.005088656, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 53 000,00 грн строком на 60 місяців з процентною ставкою 20,0% річних.
25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу, за яким позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором.
Відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів.
Станом на дату розгляду справи заборгованість за кредитним договором, за розрахунком позивача, становить 137 893,76 грн, у тому числі: за тілом кредиту - 49 784,78 грн, за процентами - 33 082,68 грн, за іншими процентними платежами - 55 026,30 грн.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином, а за прострочення боржник сплачує суму боргу з урахуванням інфляції, три відсотки річних; ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України щодо кредитного договору та процентів; а також ст. 263 ЦПК України щодо вимог до законності та обґрунтованості судового рішення.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що між сторонами існує кредитне зобов`язання, позивач повністю виконав свої зобов`язання з видачі кредиту, відповідач неналежно виконувала свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості, безпідставно стягнуто плату за обслуговування кредиту та не враховано платежі, здійснені на користь нового кредитора, відхиляються з таких підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги довідку-розрахунок заборгованості позивача, надану станом на 25.07.2023 року, оскільки саме на цю дату позивач (новий кредитор) набув право вимоги за договором факторингу. Апелянт не надала жодного контррозрахунку, не оспорила суми та не довела неправильність розрахунку позивача, чим не виконала свій процесуальний обов`язок, передбачений ст. 81 ЦПК України.
Щодо платежів, здійснених апелянтом після 25.07.2023 року (10 000 грн від 14.03.2025, 10 000 грн від 29.03.2025 та 3 350 грн від 13.12.2024): ці платежі не можуть автоматично зменшувати заборгованість, розраховану станом на 25.07.2023 року, оскільки вони були здійснені значно пізніше. Апелянт також не позбавлена права на звернення до кредитора щодо здійснення перерахунків, з урахуванням сплаченого. 
Щодо плати за обслуговування кредиту, апелянт посилається на нікчемність п. 1.10 кредитного договору. Однак суд першої інстанції правильно застосував умови договору, оскільки позивач надав виписку по рахунку, яка підтверджує нарахування та несплату цих платежів. Апелянт не надала доказів, що сплачувала ці суми, та не оскаржила їх у встановленому порядку. Посилання на практику Верховного Суду щодо безоплатності надання інформації не є безумовною підставою для визнання пункту договору нікчемним, оскільки плата за обслуговування включає комплекс послуг, а не лише надання інформації. За п. 1.10 кредитного договору передбачено цілий перелік дій банку з обслуговування кредиту, докази в обґрунтування того, які з них не були надані або повинні були бути безоплатні на яку суму та здійснення розрахунків покладено на сторону, яка про це заявляє, в даному випадку на апелянта.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на формальному тлумаченні норм процесуального та матеріального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування рішення, передбачених ст. 376 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року - залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: