ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/13781/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О., 
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Національного університету фізичного виховання і спорту України
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі
за позовом Громадської організації "Асоціація Бізнес футболу"
до Національного університету фізичного виховання і спорту України
про розірвання договору
та за зустрічним позовом Національного університету фізичного виховання і спорту України
до Громадської організації "Асоціація Бізнес футболу"
про визнання недійсним договорів, визнання відсутнім права користування приміщенням та забороні чинити перешкоди у здійсненні права господарського відання майном.

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. Громадська організація "Асоціація Бізнес футболу" (далі - ГО "Асоціація Бізнес футболу") звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Національного університету фізичного виховання і спорту України (далі - Університет) про розірвання договору на надання послуг від 16.07.2018 № 22-07/18.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як правонаступник Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, порушив умови договору на надання послуг від 16.07.2018 № 22-07/18 в частині припинення надання в користування позивачеві футбольного манежу та інших приміщень.
3. Від відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява до ГО "Асоціація Бізнес футболу" про:
- визнання недійсним договору на надання послуг від 16.07.2018 № 22-07/18, укладеного між Олімпійським коледжем імені Івана Піддубного та ГО "Асоціація Бізнес футболу";
- визнання недійсним договору про співробітництво від 19.04.2018 № 20/05, укладеного між Олімпійським коледжем імені Івана Піддубного та ГО "Асоціація Бізнес футболу";
- визнання відсутнім у ГО "Асоціація Бізнес футболу" права користування приміщенням футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4.
- заборону ГО "Асоціація Бізнес футболу" чинити будь-які перешкоди Університету у здійсненні права господарського відання майном, зокрема шляхом пред`явлення вимог про надання доступу до приміщення футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4, на підставі договору на надання послуг від 16.07.2018 № 22-07/18.
4. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що первісний позов ГО "Асоціація Бізнес футболу" та зустрічний позов Університету виникають з одних і тих самих правовідносин, що склалися між сторонами на підставі договору на надання послуг від 16.07.2018 № 22-07/18 та договору про співробітництво від 19.04.2018 № 20/05, обидва позови стосуються одного й того ж об`єкта - приміщення футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4, та одних і тих самих договірних документів.
За доводами позивача за зустрічним позовом, вирішення питання про правову природу, дійсність чи недійсність зазначених договорів є ключовим для обох позовів, що свідчить про тотожність правовідносин, з яких вони виникають. Зустрічний позов безпосередньо пов`язаний з первісним позовом, оскільки вирішення питання про недійсність договору № 22-07/18 виключає можливість його розірвання. Крім того, вимоги зустрічного позову про визнання відсутності права користування та про заборону чинити перешкоди є логічним продовженням вимоги про визнання договорів недійсними та спрямовані на усунення правової невизначеності, що виникла внаслідок укладення оспорюваних правочинів. Задоволення зустрічного позову в частині визнання договору № 22-07/18 недійсним повністю виключить можливість задоволення первісного позову про розірвання цього ж договору. Це випливає з того, що недійсний правочин не може бути розірваний, оскільки розірвання є способом припинення існуючих договірних правовідносин, тоді як недійсний правочин не створює таких правовідносин взагалі.
Університет у зустрічній позовній заяві зазначає, що договір про співробітництво від 19.04.2018 № 20/05 є удаваним правочином у розумінні статті 235 Цивільного кодексу України. Під зовнішньою формою "договору про співробітництво" та "благодійної допомоги" сторони здійснили оформлення ремонтних робіт та поліпшень орендованого державного майна в рамках прихованих орендних правовідносин. Оскільки ці приховані орендні правовідносини виникли на підставі договору № 22-07/18, який є недійсним через порушення імперативних вимог законодавства про оренду державного майна, договір про співробітництво № 20/05 також є недійсним як складова частина єдиної договірної конструкції прихованої оренди.
Позивач за зустрічним позовом зазначає, що передача приміщення футбольного манежу ГО "Асоціація Бізнес футболу" за договором № 22-07/18 прямо порушує частину 4 статті 80 Закону України "Про освіту", оскільки майно державного закладу освіти використовувалося не за освітнім призначенням, а для досягнення статутних цілей громадського об`єднання та ведення ним комерційної діяльності, тому цей договір має бути визнано судом недійсним на підставі статті 235 Цивільного кодексу України.
Разом з цим, позивач за зустрічним позовом просить суд застосувати негаторний спосіб захисту та заборонити ГО "Асоціація Бізнес футболу" чинити будь-які перешкоди Університету у здійсненні права господарського відання майном, зокрема шляхом пред`явлення вимог про надання доступу до приміщення футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка, 4, на підставі недійсного договору від 16.07.2018 № 22-07/18 з посиланням на статтю 391 Цивільного кодексу України.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
5. Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.12.2025 (суддя Літвінова М. Є.), залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026, зустрічну позовну заяву Університету до ГО "Асоціація Бізнес футболу" про визнання недійсними договорів, визнання відсутнім права користування приміщенням та заборону чинити перешкоди у здійсненні права господарського відання майном та додані до неї матеріали повернув заявнику.
6. Ухвалу мотивовано тим, що первісні позовні вимоги про розірвання договору про надання послуг від 16.07.2018 № 22-07/18 позивач обґрунтовує тим, що внаслідок тривалого (більше 4-х років) істотного порушення договору з боку відповідача у формі ненадання позивачу права використовувати зазначене у такому договорі приміщення для проведення спортивних заходів позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні зазначеного договору.
Натомість вимоги зустрічного позову стосуються визнання недійсними договорів про співробітництво від 19.04.2018 № 20/05 та договору про надання послуг від 16.07.2018 № 22-07/18, визнання відсутнім права користування приміщенням футбольного манежу та забороною ГО "Асоціація Бізнес футболу" чинити будь-які перешкоди позивачу у здійсненні права господарського відання майном, з посиланням на статтю 235 Цивільного кодексу України.
Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що такі позовні вимоги як визнання відсутності права користування та заборона чинити перешкоди є логічним продовженням вимоги про визнання договорів недійсними та спрямовані на усунення правової невизначеності, що виникла внаслідок укладення оспорюваних правочинів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився апеляційний суд, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, адже вони виникли з різних підстав і обґрунтовуються різними доказами. Вимоги за первісним та зустрічним позовами не є взаємовиключними, оскільки задоволення зустрічного позову жодним чином не матиме своїм наслідком відмову у задоволенні первісного позову, у зв`язку з чим їх спільний розгляд не є доцільним.
З огляду на викладене, оскільки первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними і спільний їх розгляд не є доцільним, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необхідність повернення зустрічної позовної заяви разом з доданими до неї документами відповідачу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. У касаційній скарзі Університет просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі № 910/13781/25 скасувати, справу № 910/13781/25 направити до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про можливість прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви та об`єднання її в одне провадження з первісним позовом.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. Скаржник у касаційній скарзі посилається на порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме положень частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України),а саме:
- суди помилково визначили відсутність взаємопов`язаності позовів, у той час як обидва позови безпосередньо стосуються одного й того ж договору № 22-07/18, виникають з одних правовідносин та обґрунтовуються переважно одними й тими самими доказами;
- суди помилково визначили відсутність взаємовиключності вимог, тоді як визнання договору недійсним автоматично унеможливлює його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 та статей 215, 216, 651 Цивільного кодексу України; 
- суди не врахували імперативний характер частини 2 статті 180 ГПК України відповідно до усталеної практики Верховного Суду. 
Скаржник у касаційній скарзі також зазначає про порушення апеляційним судом вимог частини 1 статті 282 ГПК України щодо обов`язкового зазначення мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу апеляційної скарги. 
Скаржник у касаційній скарзі наголошує на невідповідності оскаржуваних судових рішень усталеній практиці Верховного Суду, викладеній у постановах у справах від 22.04.2019 № 914/2236/18, від 17.05.2021 № 910/18778/20, від 28.09.2021 № 910/6070/21, від 20.03.2019 № 910/2987/18, від 27.01.2021 № 908/1688/20.
Узагальнені доводи інших учасників справи
9. ГО "Асоціація Бізнес футболу" процесуальним правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалася.
Розгляд справи Верховним Судом
10. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Університету на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі № 910/13781/25 та постановлено здійснювати перегляд ухвали Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі № 910/13781/25 у письмовому провадженні.
Позиція Верховного Суду
11. Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.
12. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви на підставі частини 6 статті 180 ГПК України та постанова апеляційного суду, якою зазначена ухвала залишена без змін.
13. Реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в цьому випадку - норм ГПК України.
14. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).
15. Частиною 1 статті 46 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
16. Пунктом 3 частини 2 статті 46 ГПК України визначено, що, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
17. Порядок пред`явлення зустрічного позову врегульовано положеннями статті 180 ГПК України.
18. Згідно з вимогами частин 1- 6 статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
19. Верховний Суд звертає увагу, що висновки про наявність умов за яких зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом неодноразово викладалися Верховним Судом та є усталеними у практиці суду касаційної інстанції.
20. У пункті 19 постанови Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 914/2236/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, зазначено: "конструкція частини 2 статті 180 ГПК України не містить вичерпного переліку взаємопов`язаності та доцільності спільного розгляду первісного та зустрічного позовів, втім є вказівка на такі альтернативні умови, а саме: первісний і зустрічний позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову".
21. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 910/2987/18 та постанові Верховного Суду від 17.05.2021 у справі № 910/18778/20, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.
22. Велика Палата Верховного Суду у пункті 45 постанови від 20.03.2019 у справі № 910/2987/18 (на яку посилається скаржник) зазначила, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
23. Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у пунктах 26- 28 постанови від 27.01.2021 у справі № 908/1688/20 (на яку посилається скаржник) зазначив:
"26. Зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог.
27. Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін.
28. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому:
а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;
б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін;
в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом".
24. Верховний Суд зазначає, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявності одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/6070/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.
25. Отже, враховуючи норми частини 2 статті 180 ГПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду може виявлятись у такому:
- повністю чи частково співпадають підстави обох позовів (фактичні обставини); при цьому правові підстави цих позовів можуть бути різними;
- для підтвердження підстав позову сторонами (позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним) надані переважно або частково одні ті самі докази;
- вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (при цьому предмети та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень);
- задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову;
- спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору/спорів між сторонами.
26. В оскаржуваних рішеннях суди попередніх інстанцій дійшли хибного висновку про те, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, адже вони виникли з різних підстав і обґрунтовуються різними доказами, а вимоги за первісним та зустрічним позовами не є взаємовиключними, оскільки задоволення зустрічного позову жодним чином не матиме своїм наслідком відмову у задоволенні первісного позову, у зв`язку з чим їх спільний розгляд не є доцільним.
27. Суди не врахували, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання послуг від 16.07.2018 № 22-07/18, обидва позови безпосередньо пов`язані з цим договором та стосуються питань виконання, тлумачення та дійсності його умов. Як вбачається з матеріалів справи, до обох позовів долучені однакові докази (зокрема, й сам договір). Їх спільний розгляд дозволить комплексно дослідити правову природу договору та правомірність вимог сторін.
Відповідач у зустрічному позові також наголошував, що задоволення його позову буде підставою для відмови у задоволенні первісного позову.
Так, первісний позов стосується розірвання договору, а зустрічний - визнання його недійсним. Відповідно до правової природи цих інститутів, такі вимоги є взаємовиключними: неможливо розірвати договір, який визнано недійсним (таким, що не існував з моменту укладення).
28. Отже, суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях неправильно застосували положення статті 180 ГПК України, не врахували зазначені вище правові позиції Верховного Суду, що призвело до постановлення незаконних судових рішень.
29. Ураховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанцій про повернення зустрічного позову, є передчасним та не відповідають наведеним вище положенням господарського процесуального законодавства.
30. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зокрема вирішення питання прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви Університету та об`єднання її в одне провадження з первісним позовом, з урахуванням вказівок суду касаційної інстанції, викладених у цій постанові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
31. Згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
32. За змістом частин 3, 4 статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.
33. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
34. Згідно з частиною 6 статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
35. За таких обставин Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Розподіл судових витрат
36. Згідно з положеннями статті 129 ГПК України розподіл судових витрат здійснюється за результатами розгляду справи по суті.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Національного університету фізичного виховання і спорту України задовольнити.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі № 910/13781/25 скасувати.
Справу № 910/13781/25 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай