ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/1246/25 пров. № А/857/25122/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.06.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок та виплату підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди (суддя суду І інстанції: Нор У.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 04.06.2025р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 04.06.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

28.01.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Каверін С.М., діючий на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року та лютому 2018 року підйомної допомоги у жовтні 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» /надалі - постанова КМ України № 889/;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у лютому 2016 року та лютому 2018 року, та підйомної допомоги, виплаченої у жовтні 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889, ураховуючи раніше виплачені суми;
визнання протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби /ДПС/ ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у листопаді 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у квітні 2017 року та без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889;
зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплаченої у листопаді 2016 року, та грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у квітні 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889, ураховуючи раніше виплачені суми (а.с.1-8).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.39 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.06.2025р заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2016 та лютому 2018 року, підйомної допомоги у жовтні 2017 року, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у лютому 2016 та лютому 2018 року, підйомної допомоги, виплаченої у жовтні 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889, ураховуючи раніше виплачені суми; визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у листопаді 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення квітні 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889; зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплаченої у листопаді 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у квітні 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889, ураховуючи раніше виплачені суми (а.с.73-77).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржили відповідачі НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ), які покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просять рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.78-82, 89-95).
В обґрунтування апеляційних вимог відповідачі стверджують про помилковість висновків суду про те, що щомісячну додаткову грошову винагороду, встановлену постановою КМ України № 889, необхідно включати до складу місячного грошового забезпечення при обчисленні підйомної допомоги та одноразової допомоги, оскільки така винагорода має окремий, особливий, разовий характер та не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців.
При обчисленні підйомної допомоги та грошової допомоги на оздоровлення не враховуються одноразові види грошового забезпечення. Обчислення таких виплат здійснюється, виходячи з місячного грошового забезпечення, тобто, з виплат, які мають щомісячний характер.
Оскільки підйомна допомога та грошова допомога на оздоровлення не входить до складу грошового забезпечення, має разовий характер, тому щомісячна додаткова грошова винагорода не підлягає включенню до складу грошового забезпечення при її нарахуванні.
Орім цього, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) вказує про дискрецію повноважень прикордонного загону.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в ДПС України, зокрема, у НОМЕР_1 прикордонному загоні ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_3 ).
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 408-ОС від 01.08.2019р. старшого прапорщика ОСОБА_1 , дільничного інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІІ категорія (тип Б), звільненого з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 371-ос від 16.07.2019р. за пп.«а» (у зв`язку зі закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 01.08.2019р. виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, без права носіння військової форми одягу (а.с.27).
Згідно наявних в матеріалах справи облікових даних ОСОБА_1 проходив військову службу з січня 2016 року по липень 2016 року включно та з вересня 2017 року по лютий 2018 року включно в ІНФОРМАЦІЯ_7 (Військова частина НОМЕР_3 ); з серпня 2016 року по серпень 2017 року – в НОМЕР_1 прикордонному загоні (Військова частина НОМЕР_2 ).
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_3 ) із адвокатським запитом про надання інформації та документів про грошове забезпечення ОСОБА_1 (а.с.19-20).
Листом № 09/10861-24-вх/238 від 05.10.2024р. ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) надав відповідь на вказаний запит (а.с.21-22).
25.09.2024р. представник позивача Каверін С.М. звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) із адвокатським запитом про надання інформації та документів про грошове забезпечення ОСОБА_1 (а.с.23-24).
У відповідь на адвокатський запит НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) направив лист № 09/8054-24-вих від 01.10.2024р. (а.с.25-26).
Згідно відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_3 ) позивачу проводились нарахування та виплати, розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення, зокрема, у лютому 2016 року в розмірі 4212 грн. 50 коп. – грошова допомога на оздоровлення, у жовтні 2017 року – підйомна допомога, у лютому 2018 року в розмірі 5444 грн. 50 коп. - грошова допомога на оздоровлення без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, нарахованої в ці місяці у сумі 1238 грн. 13 коп., 3266 грн. 70 коп. та 3266 грн. 70 коп., виплату якої було встановлено постановою КМ України № 889, і така виплачувалась з січня 2016 року по лютий 2018 року щомісячно.
Відповідно до відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 під час проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) позивачу проводились нарахування та виплати, розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення, зокрема, у листопаді 2016 року в розмірі 5280 грн. – підйомна допомога та у квітні 2017 року в сумі 5292 грн. 50 коп. - грошова допомога на оздоровлення без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, нарахованої в ці місяці у сумі 3168 грн. та 3175 грн. 50 коп., виплату якої було встановлено постановою КМ України № 889, і така виплачувалась з січня 2016 року по лютий 2018 року щомісячно (а.с.11-18).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягала у невключенні щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислювалася та виплачувалася у 2016-2018 роках підйомна допомога та грошова допомога на оздоровлення, представник позивача звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна щомісячна додаткова грошова винагорода має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок підйомної допомоги та допомоги на оздоровлення. Додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, мала фіксований розмір у відсотковому відношенні до окладу, фактично зростала, складала істотну частину фактичного заробітку позивача, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер. 

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ст.40 вказаного Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч.1 ст.9 наведеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.1 постанови КМ України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Щомісячна додаткова грошова винагорода передбачена постановою КМ України № 889 та Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 73 від 02.02.2016р.
Згідно з п.1 вказаної постанови установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: 
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовці (крім тих, що зазначені підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), мають право на отримання щомісячної додаткової грошової нагороди в розмірі: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до п.2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Згідно з п.2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 73 від 02.02.2016р., виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.

За приписами п.5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 73 від 02.02.2016р., виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів)).
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат (п.8 цієї Інструкції).

Водночас, застосовуючи Інструкцію № 73, як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідачі не врахували пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
При цьому, ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені постановою КМ України № 889, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Відповідно до матеріалів справи відповідачі у період 2016-2018 років нараховували та виплачували ОСОБА_3 щомісячну додаткову грошову винагороду.
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер. 
Разом з тим, у складі місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалась підйомна допомога та допомога на оздоровлення позивачу у 2016-2018 роках, не врахована щомісячна додаткова грошова винагорода. 

У зв`язку з тим, що щомісячна додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, тому така має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок підйомної допомоги та допомоги на оздоровлення позивачу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №320/7310/16-а від 06.03.2019р., № 560/589/17 від 12.06.2019р., № 569/8920/16-а від 27.11.2019р., № 295/11615/17 від 30.09.2020р., № 620/3346/19 від 26.02.2021р., № 240/1095/20 від 29.12.2020р.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачі протиправно не включили позивачу до розрахунку підйомної допомоги та допомоги на оздоровлення у 2016-2018 роках щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889.
Невключення відповідачами до розрахунку належної позивачу підйомної допомоги та допомоги на оздоровлення у 2016-2018 роках щомісячної додаткової грошової винагороди призвело до отримання позивачем підйомної допомоги та допомоги на оздоровлення в значно меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством.

Окрім цього, за усталеною судовою практикою дискреційні повноваження – це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Відповідачі не наділені повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15.

За таких обставин дії відповідачів щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року, у квітні 2017 року та лютому 2018 року, та підйомної допомоги у листопаді 2016 року та у жовтні 2017 року, без урахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889, правильно визнано судом першої інстанції протиправними, а також зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у лютому 2016 та лютому 2018 року, підйомної допомоги, виплаченої у жовтні 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889, та зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплаченої у листопаді 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у квітні 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМ України № 889.

Водночас, колегія суддів вказує на застереження про врахування відповідачами вже виплачених сум підйомної допомоги та допомоги на оздоровлення у 2016-2018 роках, що унеможливить повторне нарахування та виплати таких позивачу.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг належить покласти на апелянтів НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ).

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.06.2025р. в адміністративній справі № 460/1246/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на апелянтів НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_8 (Військова частина НОМЕР_3 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 15.06.2026р.