ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

справа №380/17891/24
адміністративне провадження № К/990/24889/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Білак М.В.,  Єресько Л.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 380/17891/24
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року (суддя-доповідач - Бруновська Н. В., судді: Хобор Р. Б., Шавель Р. М.)
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач), у якому просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з виплати індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у розмірі 148593,52 грн з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року позов задоволено. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 148593,52 грн з урахуванням суми податків та зборів. 
Не погодившись з указаним рішенням, відповідач звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду документа про сплату судового збору.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2025 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику з підстав неусунення її недоліків у встановлений судом строк.
2 травня 2025 року відповідачем повторно подано до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2025 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, як таку, що подана поза межами строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надано скаржнику строк для подання клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення строку із відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.
8 травня 2025 року подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яку мотивовано тим, що повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду. Зазначено, що повторну апеляційну скаргу подано у найкоротший можливий строк після надходження коштів, необхідних для сплати судового збору.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження та, відповідно, відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року.
Вказану ухвалу суд апеляційної інстанції мотивував тим, що подане клопотання не містить обґрунтування наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. Водночас суд зазначив, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору має суб`єктивний характер, а негативні наслідки, зумовлені такою обставиною, є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків, які мають бути однаковими для всіх учасників судового процесу.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 травня 2025 року, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що вперше апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції відповідачем подано до суду апеляційної інстанції в межах строку на апеляційне оскарження, однак 31 березня 2025 року ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду залишено апеляційну скаргу без руху, а ухвалою від 8 квітня 2025 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику. 
Скориставшись своїм правом на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, 2 травня 2025 року відповідачем було повторно подано апеляційну скаргу з доказами сплати судового збору. Втім, ухвалою від 6 травня 2025 року суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу відповідача без руху у зв`язку з ненаданням клопотання про поновлення строку. На виконання зазначеної ухвали суду 6 травня 2025 року відповідачем надіслано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій наведено поважні причини пропуску такого строку.
Скаржник зазначає, що відповідач є військовою частиною, яка в умовах дії правового режиму воєнного стану постійно виконує завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації. У зв`язку з цим фінансові та організаційні ресурси військової частини були першочергово спрямовані на забезпечення виконання бойових завдань, зокрема на закупівлю послуг з ремонту військової техніки, запасних частин та мастильних матеріалів. На думку скаржника, зазначені обставини об`єктивно свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. 
Разом із тим, на переконання скаржника, апеляційний суд не врахував наведених у заяві відповідача доводів і дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, чим обмежив право відповідача на апеляційне оскарження судового рішення. 
Ухвалою від 5 серпня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до даних сервісу відстеження поштових відправлень національного оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» поштове відправлення № 0610272636373 з ухвалою суду від 5 серпня 2025 року про відкриття касаційного провадження у справі разом із копією касаційної скарги та доданими до неї матеріалами вручено позивачу 12 серпня 2025 року.
Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у силу частини четвертої статті 338 КАС України.
Ухвалою від 29 червня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Джерела права й акти їх застосування
Надаючи правову оцінку встановленим апеляційним судом обставинам справи щодо подання апеляційної скарги та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Частиною першою статті 295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Пунктом 1 частини другої статті 295 КАС України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).
За приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною третьою статті 298 КАС України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
V. Позиція Верховного Суду
Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить з такого.
Комплексний аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги.
Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 293 КАС України, а також дотримання термінів її подачі, обов`язкове подання переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, у тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження, подання відповідного клопотання про його поновлення.
При цьому процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 КАС щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.
Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
Отже, пункт 4 частини першої статті 299 КАС України встановлює, що апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за двох обставин:
- скаржник не подав заяву про поновлення строку.
- суд визнав підстави для поновлення строку неповажними.
Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.
Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.
Як вбачається із матеріалів цієї справи, рішення суду першої інстанції ухвалене 14 березня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а його копія доставлена до електронного кабінету відповідача у підсистемі «Електронний суд» 18 березня 2025 року.
У свою чергу, апеляційна скарга відповідача на рішення суду першої інстанції подана 2 травня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного статтею 295 КАС України. При цьому, в апеляційній скарзі відповідач не просив поновити строк на апеляційне оскарження.
Суд апеляційної інстанції установивши, що апеляційна скарга відповідача подана з порушенням строку на апеляційне оскарження і апелянт не ставить питання про поновлення цього строку, відповідно до приписів статті 298 КАС України постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху для надання можливості відповідачу подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 298 КАС України протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина третя статті 299 КАС України).
Як зазначалося, на виконання вимог ухвали суду відповідач подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яку мотивовано тим, що повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду. Зазначено, що повторну апеляційну скаргу подано у найкоротший можливий строк після надходження коштів, необхідних для сплати судового збору.
Оцінивши вказані доводи апелянта, Восьмий апеляційний адміністративний суд виснував, що підстави пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Такий висновок апеляційного суду скаржник уважає надмірно формальним, стверджуючи у касаційній скарзі про те, що суд не врахував, що вперше з апеляційною скаргою відповідач звернувся у межах строку, визначеного статтею 295 КАС України. 
Оцінюючи доводи скаржника про те, що повернення апеляційної скарги не забороняє повторно звертатися з апеляційною скаргою, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Колегія суддів зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи вперше апеляційну скаргу без надання документа про сплату судового збору, достеменно розумів про допущення ним порушення норм процесуального права. У свою чергу, дотримання вимог КАС України щодо належного оформлення апеляційних скарг залежить виключно від особи, яка подає апеляційну скаргу. До того ж, право на повторне звернення з апеляційною скаргою може бути реалізовано лише в межах процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом. Понад те, вдруге відповідач звернувся з апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року лише 2 травня 2025, тобто поза межами встановленого строку.
Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не може впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку. Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 7 червня 2018 року у справі № 822/276/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 826/16458/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 380/17601/21.
Наведені відповідачем у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини були оцінені та визнані судом апеляційної інстанції як неповажні, адже лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк встановлений процесуальним законом може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Верховний Суд звертає увагу на те, що сама по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Право відповідача на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й, окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі №380/17601/21.
У цій справі повернення первісної апеляційної скарги відбулося саме внаслідок несплати відповідачем судового збору, тобто обставин, які залежали виключно від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та не були пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Правову позицію стосовно окресленого питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 у справі № 640/3393/19, де зазначено, що «особа яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.».
Таким чином можна констатувати, що обставини, які зумовили повернення первісної апеляційної скарги, були пов`язані виключно з неналежним її оформленням, і не були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Щодо доводів скаржника про те, що військова частина в умовах дії правового режиму воєнного стану постійно виконує завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, у зв`язку з чим її фінансові та організаційні ресурси були першочергово спрямовані на забезпечення виконання бойових завдань, зокрема на закупівлю послуг з ремонту військової техніки, запасних частин та мастильних матеріалів, що, на думку скаржника, свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, Суд зазначає, що такі обставини у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не наводилися, а відтак не були предметом оцінки суду апеляційної інстанції.
При цьому Верховний Суд зазначає, що введення в Україні воєнного стану суттєво ускладнило (подекуди унеможливлено) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування). Водночас Суд уважає за необхідне зазначити, що введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків у судових справах, сама собою ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.
Натомість, суд визнає, що наведені обставини могли ускладнити подання апеляції, однак скаржник не довів їхнього реального впливу на неможливість своєчасного оскарження. 
Також Верховний Суд уважає, що приналежність до складу Збройних Сил України (авіаційна частина), залучення військовослужбовців частини до бойових завдань за призначенням не можуть бути поважними підставами для поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки відповідач юридична особа зі штатом працівників, зокрема і працівників штабу, які готують та подають апеляційні скарги та які не входять до складу військовослужбовців, що виконують бойові завдання.
Разом з тим, неналежна організація процесу щодо оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2022 року у справі №560/403/22, від 3 листопада 2022 року у справі № 560/15534/21, від 18 січня 2023 року у справі №560/2836/22, від 31 січня 2023 року у справі № 380/4273/21 та ін.
Відтак, колегія суддів уважає обґрунтованою позицію суду апеляційної інстанції стосовно того, що обставини, пов`язані з неналежною організацією роботи в державному органі, не можуть слугувати підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.
З огляду на викладене, наведені відповідачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин та відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали вчасно скористатись правом на звернення з апеляційною скаргою, відповідачем не наведено.
Ураховуючи, що доводи касаційної скарги не виправдовують безпідставність порушення суб`єктом владних повноважень процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, та не свідчать про поважність причин пропуску цього строку, Верховний Суд дійшов до висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, передбачених частиною першою статті 299 КАС України, ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції постановлено законну та обґрунтовану ухвалу, з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
VI. СУДОВІ ВИТРАТИ
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року залишити без задоволення.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 380/17891/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Судді	В.М. Соколов М.В. Білак   Л.О. Єресько