КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 363/4959/25 Головуючий у суді І інстанції Лукач О.П.
Провадження № 22-ц/824/5507/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа - акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (далі - ТОВ «ФК «Брайт-К») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 1/4093093 від 18 березня 2021 року у розмірі 246 743,88 грн, яка складається із: 91 818,90 грн - заборгованість за тілом кредиту; 49 743,04 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 105 181,94 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, а також понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 березня 2021 року між акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1/4093093, відповідно до якого банк надав, а позичальник отримав на споживчі потреби кредитні кошти в сумі 100 000,00 грн строком на 72 місяці до 17 березня 2027 року.
За користування кредитом позичальник сплачує проценту винагороду (проценти) щомісячно у розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором, а також комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,35 % у місяць від суми кредиту (пункт 1.3 договору).
Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту (пункт 2.2 договору). 
Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом згідно кредитного договору визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника (Правила), які є невід`ємною частиною кредитного договору та розміщені на офіційному сайті банку (пункт 1.4 договору).
Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором № 1/4093093 від 18 березня 2021 року належним чином, що підтверджується випискою за позичковим рахунком позичальника. Відповідач наразі порушує умови пунктів 1.1 та 2.2 кредитного договору, не здійснює повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту (додаток № 1 до кредитного договору, що є його невід`ємною частиною).
18 грудня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» укладений договір про відступлення права вимоги № 5-2024, згідно додатку 1 до якого 20 грудня 2024 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1/4093093 від 18 березня 2021 року, у зв'язку з чим позивач набув прав кредитора відносно ОСОБА_1 , в тому числі щодо нарахування та стягнення процентів та комісії відповідно до умов кредитного договору.
У зв`язку з несплатою відповідачем чергового платежу по кредиту, процентам за користування кредитом та комісії протягом більш ніж 30 днів на виконання пункту 2.3.4 Правил 08 квітня 2025 року за вих. № 6150 відповідачу було направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 20 грудня 2024 року. Проте зазначене повідомлення залишилось позичальником невиконаним. 
Внаслідок невиконання позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом одного календарного місяця з дати направлення вказаного повідомлення на підставі пункту 2.3.5 Правил 24 липня 2025 року за вих. № 6994 відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Зазначену вимогу позичальник також проігнорував та її вимоги не виконав.
Позивач зазначав, що оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання стосовно повернення кредиту та ігнорує вищезазначені повідомлення і вимоги, він вправі вимагати у неї дострокового повернути суму боргу за неналежне виконання умов кредитного договору в судовому порядку. 
На дату відступлення права вимоги (20 грудня 2024 року) заборгованість за кредитним договором становила 222 074,58 грн і складалась із: строкової заборгованості за тілом кредиту - 48 202,88 грн; простроченої заборгованості за тілом кредиту - 43 616,02 грн; заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом - 76,52 грн; заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом - 41 447,22 грн; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 2 350,00 грн; простроченої заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 86 381,94 грн.
За період з 20 грудня 2024 року по 24 липня 2025 року позивачем також було нараховано проценти за користування кредитом - 8 219,30 грн та комісію за обслуговування кредитної заборгованості - 16 450,00 грн. За вказаний період боржником добровільно платежі не сплачувались.
Відповідно, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором згідно розрахунків заборгованості по кредитному договору № 1/4093093 від 18 березня 2021 року становить 246 743,88 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 91 818,90 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 49 743,04 грн; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 105 181,94 грн.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року позов ТОВ «ФК «Брайт-К» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К»заборгованість за кредитним договором № 1/4093093 від 18 березня 2021 року у розмірі 246 743,88 грн, яка складається із: 91 818,90 грн - заборгованість за тілом кредиту; 49 743,04 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 105 181,94 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 960,93 грн, а всього стягнуто - 249 704,81 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності обставин щодо надання відповідачу банком кредитних коштів та невиконання нею зобов`язань за кредитним договором.
Відхиляючи доводи відповідача щодо нікчемності пункту 1.3.2 кредитного договору, який встановлював щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,35 % від суми кредиту, суд зазначив в рішенні, що вказана комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включає послуги, що виходять за межі безоплатного інформування, передбаченого частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а саме за надання відповідної інформації через дистанційні системи обслуговування.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності).
Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що споживач має право отримувати безкоштовно не більше ніж один раз на місяць визначену даною нормою закону інформацію на його вимогу.
Суд вважав, що умови пункту 1.3.2 укладеного кредитного договору від 18 березня 2021 року не суперечить статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», так як ними передбачено надання послуг з обслуговування кредитної заборгованості не на вимогу споживача, а шляхом, в тому числі надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування.
Відтак, аргументи відповідача про нікчемність зазначеного положення договору суд першої інстанції визнав помилковими, а посилання на неспроможність сплачувати проценти за користування кредитними коштами - необґрунтованими, оскільки, уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачем не надано, як і не надано доказів, які б свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідач не заперечує проти права банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості, але Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживча, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір сум кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких сум у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами Законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом, є нікчемними. 
У кредитному договорі, укладеному з АТ «Креді Агріколь Банк» 18 березня 2021 року, не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються боржнику та за які банком встановлена щомісячно комісія за обслуговування кредиту.
Таким чином включення позивачем до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісію є необґрунтованим з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.
На підставі викладеного ОСОБА_1 вважає, що вимоги ТОВ «ФК «Брайт-К» в частині стягнення з неї заборгованості по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 105 181,94 грн не підлягають задоволенню.
В частині стягнення з неї на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 91 818,90 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 49 743,04 грн, відповідач позов визнавала і не оспорювала, про що вказала в своєму відзиві на позовну заяву.
Позивач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції  ОСОБА_1 підтримала аргументи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
ТОВ «ФК «Брайт-К» та АТ «Креді Агріколь Банк» явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка їх представників відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2021 року ОСОБА_1  ознайомилась із умовами кредитування в АТ «Креді Агріколь Банк» та своїм власноручним підписом підписала Паспорт споживчого кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 14-15).
Цього ж самого дня - 18 березня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1/4093093 (а.с. 10), за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 100 000,00 грн строком на 72 місяців - з 18 березня 2021 року до 17 березня 2027 року (включно), а позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту. Кредит надається позичальнику на споживчі потреби (пункти 1.1, 1.2 договору).
У пункті 1.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує: 
1.3.1. проценту винагороду (надалі - проценти) щомісячно у розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором; 
1.3.2. комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі - комісії) щомісячно у розмірі 2,35 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашання заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.
Пунктом 2.3 кредитного договору визначено, що підписання договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання.
З меморіального ордеру № 35803063-1 від 18 березня 2021 року та виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 18 березня 2021 року по 19 березня 2021 року вбачається, що АТ «Креді Агріколь Банк» на виконання умов кредитного договору № 1/4093093 18 березня 2021 року на рахунок відповідача зарахувало кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн (а.с. 12 зв., 13).
ОСОБА_1 не заперечувала факт укладення 18 березня 2021 року з АТ «Креді Агріколь Банк» кредитного договору № 1/4093093, користування кредитними коштами та часткове погашення обов`язкових платежів згідного умов договору, що також відображено у виписках з рахунку (а.с. 18-31).
18 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Брайт-К» та АТ «Креді Агріколь Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 5-2024, у відповідності до якого банк передав (відступив) позивачу право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1/4093093 від 18 березня 2021 року, що підтверджується реєстром прав вимог № 1 від 20 грудня 2024 року, який є додатком № 1 до вказаного договору (а.с. 35-49).
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1/4093093 від 18 березня 2021 року, складеним АТ «Креді Агріколь Банк», станом на 20 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 становила: 48 202,88 грн - рахунок строкової заборгованості; 43 616,02 грн - рахунок простроченої заборгованості; 76,52 грн - рахунок нарахованих відсотків; 41 447,22 грн - рахунок прострочених відсотків; 2 350,00 грн - рахунок комісії; 86 381,94 грн - рахунок простроченої комісії, що разом становить 222 074,58 грн (а.с. 17).
08 квітня 2025 року за вих. № 6150 позивачем надіслано на адресу відповідача повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 20 грудня 2024 року, а також попереджено, що невиконання нею зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення повідомлення дає право кредитору вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів та/або нарахованих комісій, штрафів та пені з метою подальшого здійснення процедури примусового стягнення в порядку, передбаченому законодавством України (а.с. 32, 34).
Судом встановлено у судовому засіданні в присутності відповідача, що вказане повідомлення останньою було залишено без належної уваги.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1/4093093 від 18 березня 2021 року, складеного ТОВ «ФК «Брайт-К», заборгованість відповідача за період з 20 грудня 2024 року по 24 липня 2025 року (включно) становить: сума заборгованості за тілом кредиту - 91 818,90 грн; сума заборгованості за процентами - 82 19,30 грн; сума заборгованості за комісією - 16 450,00 грн (а.с. 17 зв.).
Таким чином загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 246 743,88 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 91 818,90 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 49 743,04 грн; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 105 181,94 грн.
24 липня 2025 року за вих. № 6994 позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії у загальному розмірі 246 743,88 грн (а.с. 33, 35).
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення 91 818,90 грн заборгованості за тілом кредиту та 49 743,04 грн заборгованості за процентами за користування кредитом не оскаржується відповідачем, а тому апеляційним судом у цій частині не переглядається.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення комісії не відповідає з огляду на таке.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Суд першої інстанції вважав, що оскільки в пункті 1.3.2 кредитного договору передбачено надання послуг з обслуговування кредитної заборгованості не на вимогу споживача, а шляхом надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, то цей пункт не суперечить частині першій статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки ці послуги виходять за межі безоплатного інформування. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, висновки суду першої інстанції щодо того, що пункт 1.3.2 кредитного договору не суперечить частині першій статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» є помилковими, оскільки в цьому пункті встановлена комісія саме за інформування про стан кредитної заборгованості. При цьому цим пунктом кредитного договору встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.
Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З врахуванням вищенаведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 105 181,94 грн не підлягали до задоволення, оскільки ґрунтуються на нікчемній умові кредитного договору № 1/4093093 від 18 березня 2021 року.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ТОВ «ФК «Брайт-К» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості не відповідає встановленим обставинам справи та ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Водночас, зважаючи на зміст резолютивної частини оскаржуваного рішення, в якій зазначено про загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню разом із витратами по сплаті судового збору, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року в іншій частині шляхом викладення другого абзацу його резолютивної частини в тій редакції, яка відповідає змісту задоволених вимог позивача.
За приписами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Виходячи з наведеного, розподіл судових витрат у зазначеній справі слід змінити.
Згідно положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (див. висновок, який викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18).
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Брайт-К» понесло такі документально підтверджені судові витрати, а саме 2 960,93 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с. 55).
ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції сплатила 2 366,60 грн судового збору (а.с. 140, 148).
Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 1 698,75 грн сплаченогосудового збору за подання позовної заяви.
В той же час, оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а сума заявленої заборгованості - зменшенню, то пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2 366,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
За частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням зазначених положень процесуального закону та обставин даної справи, суд апеляційної інстанції вважає за можливе остаточно стягнути з ТОВ «ФК «Брайт-К»на користь  ОСОБА_1 різницю в понесених витратах по сплаті судового збору у розмірі 667,85 грн.
Крім того, в апеляційній скарзі відповідач просила стягнути з позивача на її користь 3 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті професійної правничої допомоги, долучивши до неї: витяг із договору про надання правової допомоги № 1/25-284 від 22 лютого 2025 року, укладеного між адвокатом Корнєвим С.К. і Панчук А.А.; ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1831867 від 22 лютого 2025 року, який не підписаний адвокатом; квитанцію № 1/25-284/1 від 05 грудня 2025 року на суму 3 000,00 грн (а.с. 130, 131, 141).
Проте, у наданому суду апеляційної інстанції витязі із договору про надання правової допомоги № 1/25-284 від 22 лютого 2025 року відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару, що не дає об`єктивної можливості пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо ціни послуг, які надавалися адвокатом.
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 та від 03 жовтня 2022 року у справі № 569/4771/19.
Зазначене є підставою для відмови у задоволенні вимог відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 рокув частині задоволених позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 105 181,94 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини у такій редакції.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором № 1/4093093 від 18 березня 2021 року у розмірі 91 818,90 грн в якості тіла кредиту та у розмірі 49 743,04 грн в якості процентів за користування кредитом.
Змінити розподіл судових витрат у справі.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» на користь  ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 667,85 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній