Справа № 635/7401/25 
Провадження № 2/635/407/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
18 червня 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді Лук`яненко С.А.,
секретар судового засідання Пальчук Е.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №096023-КС-003 від 28.01.2022 року у розмірі 45196,09 гривень, та судові витрати у розмірі 2422,40 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Бізнес Позика» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим було укладено Договір № 096023-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 28.01.2022 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 09623-КС-003 про надання кредиту. 28.01.2022 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 096023-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. 
Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2002 на номер телефону, який зазначено відповідачем у своїй анкеті в особистому кабінеті. Таким чином, 28.01.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено вказаний договір. 
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яку було вказано в анкеті позичальника в особистому кабінеті.
30.01.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №ДУ№1 до договору № 09623-КС-003 від 28.01.2022 року про ндання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 7000,00 грн.
28.03.2023 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № ДУ№2 до Договору № 096023-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 19.12.2023 року».
В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором № 096023-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконала, в зв`язку з чим за останньою утворилась заборгованість у розмірі 45196,09 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 17109,51 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 26070,45 грн.; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією – 2016,13 грн.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.09.2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.
26.09.2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки твердження позивача не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, раз з тим, із сумою заборгованості в розмірі 45196,09 грн не погоджується, вважає її необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами, та такою, що не підлягає задоволенню. Так, адвокатом Зачепіло З.Я. вказано, що ОСОБА_1 , згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за Договором №096023-КС-003 від 28.01.2022 року в період з 10.04.2023 року, було систематично внесено оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості, а саме 32 840,00 гривень, тобто відсотки перевищують тіло заборгованості, але тіло кредиту майже не зменшилось, а відсотки тільки зростали, що порушує дисбаланс договірних відносин, крім того умови, в які ставить ТОВ «Бізнес позика» взагалі не дає можливості позичальнику погасити заборгованість по кредитному договору. У відзиві на позовну заяву зазначено, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця, а ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Таким чином, на час укладання кредитного договору в період виконання його умов, ОСОБА_1 , являючись законною дружиною військовослужбовця Збройних Сил України має право на пільги, передбачені вище вказанним положженням, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Разом з тим, вказано, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо-переміщеної особи. Згідно зі ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»: звільнення внутрішньо переміщених осіб, які залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, від негативних наслідків невиконання грошових зобов?язань за кредитними договорами та договорами позики . Загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після дати початку тимчасової окупації залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором. За невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною ч.1 цієї статті, зобов?язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру. Положення частин 1-5 цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені: до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України. Отже за твердженням представника відповідача ОСОБА_1 проживала на тимчасово окупованій території, та не мала можливості здійснювати платежі за договором.
В той же час, представник відповідача зазначила, що в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, однак наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахувания відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Розрахунки заборгованості, на які посилається відповідач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовні заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.
Одночасно з цим, згідно ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Отже, нарахування відповідачу заборгованості за комісією в розмірі 2016,13 грн. є незаконною.
З огляду на все вище викладене, представник відповідача – адвокат Зачепіло З.Я. просить суд відмовити в задоволенні позовну вимог ТОВ «Бізнес Позика».
06.10.2025 року за допомогу підсистеми «Електронний суд» від представника позивача – Басалиги Д.М. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач не заперечувала проти укладання кредитного договору та додаткової угоди з позивачем, отримання кредитних коштів за кредитним договором, здійснення платежів за кредитним договором. Зазанчено, що сторона відповідача на підтвердження наявності у відповідача статусу ВПО не надає жодних належних та достатніх доказів. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Стороною відповідача в якості додатку до відзиву на позовну заяву було надано суду «Витяг з реєстру територіальної громади», який не є тотожним довідці про взяття на облік ВПО. Що стосується ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї», то у всіх попередніх редакціях Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї», які були чинними протягом строку дії кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем ч. 15 ст. 14 цього закону не містила згадку про те: штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом не нараховуються дружинам та чоловікам військовослужбовців. Нормативно-правове обґрунтування обов`язку позичальника сплатити проценти за кредитним договором відповідно до норм ЦК України. Крім того за кредитним договором не нараховувалась жодна неустойка у формі пені чи штрафів, кредитодавець не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору. Всі платежі відповідача за кредитним договором були враховані у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором підрахована з урахуванням всіх платежів. Вказано, що 28.01.2022 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідно до п. 1. Кредитного договору, термін дії договору: до 15.07.2022 року. 30.01.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору. 28.03.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору. Відповідно до п. 6. Додаткової угоди № 2 до кредитного договору, сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 19.12.2023 року». Як вже було зазначено вище, поширення дії ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на дружин та чоловіків військовослужбовців щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом відбулося лише з набранням чинності Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», що відбулося 18.05.2024 р. Враховуючи вищевикладене, норма ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом дружинам та чоловікам військовослужбовців не підлягає застосуванню під час розгляду та вирішення цієї справи, оскільки вона почала діяти після закінчення строку дії Кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем. У зв`язку з цим, з відповідача підлягає стягненню вся сума заборгованості за Кредитним договором. 
В той же час, всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо – встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
Позивачем також до позовної заяви був доданий детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором. Вищезазначений розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах Кредитного договору, Додаткових угод та узгоджується з матеріалами справи. Всі платежі Відповідача за Кредитним договором були враховані у розрахунку заборгованості за Кредитним договором. Сума заборгованості Відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором підрахована з урахуванням всіх платежів Відповідача. Сторона Відповідача у Відзиві на позовну заяву жодним чином не пояснила, чому на її думку доданий Позивачем до позовної заяви Розрахунок заборгованості за Кредитним договором є необґрунтованим, та таким, що не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, представник позивача – Басалига Д.М. просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
04.11.2025 року від представника відповідача – адвоката Зачепіло З.Я. на адресу суду надійшли письмові заперечення. Так, останньою зазначено, що позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справ не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. В даних запереченях адвокатом також процитовано низку положень національного законодавства України, та в підсумку зазначено, що ОСОБА_1 , згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за Договором №096023-КС-003 від 28.01.2022 року в період з 10.04.2023 року, було систематично внесено оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості, а саме 32840,00 гривень, тобто відсотки вже перевищують тіло заборгованості, але тіло кредиту майже не зменшилось, а відсотки тільки зростали, що порушує дисбаланс договірних відносин, крім того умови, в які ставить ТОВ «Бізнес позика» взагалі не дають можливості позичальнику погасити заборгованість по кредитному договору.
08.12.2025 року від представника позивача – ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в якому дублюються пояснення, викладені у відповіді на відзив.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, яке було подано разом із позовною заявою.
19.12.2025 ркоу витребувані доказі надійшли на адресу суду. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача-адвокат Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представником відповідача на адресу суду було надано відзив та письмові заперечення щодо позовну, в яких просить суд відмовити в задоволені позовних вимог, інших заяв або клопотань на адресу суду не надходило. 
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
28.01.2022 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» Договір №096023-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
28.01.2022 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №096023-КС-003 про надання кредиту і того ж дня 28.01.2022 року остання прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Отже, 28.01.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено Договір №096023-КС-003 про надання кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-2002, згідно умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчого кредиту. Кредит надано строком на 24 тижні. Стандарна процентна ставка за кредитом в день 0,86586679%, фіксована, комісія за надання кредиту 2250,00 грн, загальний розмір наданого кредиту - 15 000,00 грн, термін дії договору до 15.07.2022 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 33000,00 грн., орієнтована реальна річна процентна ставка 3599,19 %.
Також, ОСОБА_1 підписала наданий ТОВ «Бізнес Позика» паспорт споживчого кредиту, тим самим підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані виходячи із обраних ним умов кредитування.
30.01.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №ДУ№1 до Договору № 096023-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», яку підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором G-4356. Відповідно до умов додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 7 000.00 грн. 
28.03.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № ДУ№2 до Договору № 096023-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди Сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 19.12.2023 року», дану додаткову угоду відповідач підписала одноразовим ідентифікатором UA-0231.
Згідно копій платіжних інструкцій «ТАС Pay» №487831366 від 28.01.2022 року та №488401610 від 30.01.2022 року відповідачу ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_2 було переховано кошти в сумі 15000,00 грн. та 7000,00 грн відповідно, із зазначенням призначення платежу «перерахунок коштів згідно до кредитного договору №096023-КС-003».
Згідно з розрахунком заборгованості за договором №096023-КС-003 від 28.01.2022 станом на 01.09.2025 у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 45196,09 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 17109,51 грн.; заборгованості по відсотках – 26070,45 грн.; заборгованість по комісії – 2016,13 грн., заборгованості по штрафам – 0,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено і відповідачем не заперечується, що кредитний договір № 096023-КС-003 від 28.01.2022 року та додаткові угоди до нього були підписані відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим остання акцептувала пропозицію позивача та уклала кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті позивача, який отримала на свій мобільний телефон, отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків.
Також судом встановлено і відповідачем не заперечується, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому у договорі розмірі, що підтверджується копіями платіжних інструкцій «ТАС Pay» №487831366 від 28.01.2022 року та №488401610 від 30.01.2022 року відповідачу ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_2 було переховано кошти в сумі 15000,00 грн. та 7000,00 грн відповідно, із зазначенням призначення платежу «перерахунок коштів згідно до кредитного договору №096023-КС-003».
Відповідач вважає суму процентів безпідставно нарахованою та необґрунтованою, посилаючись на те, що необхідно застосувати, а саме ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також незаконного покладання на відповідача обов`язків по сплаті відсотків за користування кредитом.
Так, представником відповідача до матеріалів справи долучено копію посвідчення серії ОСОБА_3 від 05.03.2015 року серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що останній є учасником бойових дій.
З довідки командира військової частини НОМЕР_4 від 21.05.2025 року вбачається, що старший сержант ОСОБА_3 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_4 та в період з 14.04.2022 року по 20.03.2025 року брав участь в безпосередніх бойових діях , направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 23.07.2021 року відповідач – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Оцінюючи дані доводи, суд зазначає, що згідно з чинною редакцією частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), згідно з якою військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.
Тобто на момент укладення сторонами кредитного договору та строку його дії дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.
Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).
Відповідно до частини 2 статті 5 ЦПК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність.
Як встановлено з умов договору №096023-КС-003 від 28.01.2022 року, проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі.
Крім того, конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається.
З огляду на викладене, на ОСОБА_1 не поширюються положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а у межах строку дії договору з моменту укладення до набрання чинності зазначеної норми Закону.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця, тому на неї поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» з 18 травня 2024 року.
З огляду на це до відповідачки не може бути застосовано штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також наявні підстави для звільнення від обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом після 18 травня 2024 року.
Оскільки сторонами не надано розрахунків заборгованості з урахуванням положень п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд розраховує заборгованість відповідача за наданими сторонами доказами.
Отже, суд зазначає, що проценти за кредитним договором від 28.01.2022 року слід нараховувати за період з 28.01.2022 року по 17 травня 2024 року.
Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем при зверненні до суду із позовом, вбачається, що заборгованість Відповідача за Кредитним договором станом на 17.05.2024 року на кінець дня становить загалом 45196,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 17109,51 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом – 26070,45 грн. ( нараховані до 17.05.2024 року), заборгованість за комісією – 2016,13 грн., платежі сплачені відповідачкою на погашення заборгованості за кредитним договором, які були здійснені до 17.05.2024 включені та враховані при здійсненні розрахунку заборгованості за Кредитним договором.
Після 17.05.2024 року відповідачкою не було здійснено жодного платежа. 
Водночас, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування, у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з комісією, Товариством в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх Банком зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Таким чином, заявлені позовні вимогу в частині стягнення з відповідача заборгованості за сумою прострочених пдатежів за комісією в розмірі 2016,13 задоволенню не підлягають.
У зв`язку з вищевикладеним, суд доходить висновку, що розмір заборгованості Відповідача за кредитом станом на 17.05.2024 року становить 43179,66 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 17109,51 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом – 26070,45 грн. (нараховані до 17.05.2024 року).
Стосовно твердження представника відповідача, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо-переміщеної особи, а тому на підставі ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» за невиконання чи неналежне виконання відповідач ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена звільнена від неустойка (штраф, пеня), та відносно неї не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру суд зазначає, що штрафні санкції за неналежне виконання зобов`язання ОСОБА_1 не нараховувались. 
Таким чином, оскільки відповідачем не в повному обсязі було виконано умови кредитного договору, суд вважає, що заборгованість за кредитним договором в розмірі 43179,66 грн., з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту – 17109,51 грн., сума прострочених платежів по процентах – 26070,45 грн. підлягає стягненню з відповідача, а позов частковому задоволенню.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2240,72 грн., виходячи з розрахунку: 43179,66 гривень (розмір задоволених позовних вимог) х 100% / 45196,09 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 95,5%; 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 95,5% / 100% = 2313,40 грн.

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №096023-КС-003 від 28.01.2022 року в розмірі 43179 (сорок три тисячі сто сімдесят дев`ять) грн 66 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2313 (дві тисячі триста тринадцять) грн 85 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місцезнаходження:м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ЄРПОУ - 41084239;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя С.А. Лук`яненко