КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №320/8372/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобальний тютюновий виробник» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю ««Глобальний тютюновий виробник» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення ДПС України про відмову у наданні ліцензії на право виробництва тютюнових виробів від 19.12.2025 №1864-р/лєр;
- зобов`язати Державну податкову службу України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобальний тютюновий виробник» ліцензію на право виробництва тютюнових виробів за поданою заявою від 21.11.2025 року №21/11-2025 шляхом прийняття рішення про надання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів; внести відомості про надання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах та направити Товариству витяг з відповідного реєстру в електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що 21.11.2025 подав до ДПС заяву про отримання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів разом з усіма документами, прямо передбаченими частиною четвертою статті 43 Закону №3817-IX. Товариством було надано чинний атестат виробництва № UA.1O190.А.009-23 від 15.12.2023, а також документи, що підтверджують проведення технічного нагляду за атестованим виробництвом. Позивач наголошує, що Закон №3817-IX не містить вимоги щодо обов`язкового розміщення відмітки про технічний нагляд саме на зворотному боці атестата та не передбачає втрати чинності атестатом у разі відсутності такої відмітки. Товариство стверджує, що атестат є безстроковим і залишається чинним до його анулювання або призупинення у встановленому порядку. Також позивач вказує, що ДПС не наділена повноваженнями оцінювати правильність оформлення документів органу сертифікації чи встановлювати додаткові умови чинності атестата. На думку позивача, рішення від 19.12.2025 №1864-р/лєр прийняте за відсутності передбачених законом підстав і тому підлягає скасуванню. 
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/8372/26 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №320/8372/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В матеріалах справи наявні:
-відзив на позовну заяву, згідно якого ДПС зазначає, що під час розгляду заяви встановила відсутність у поданому атестаті відмітки про проходження чергового щорічного технічного нагляду. Відповідач вважає, що сам атестат містить застереження про необхідність щорічного технічного нагляду та визначає спосіб підтвердження його проходження шляхом внесення відповідної відмітки. За твердженням ДПС, станом на дату прийняття рішення про відмову відомості про проведення технічного нагляду у період 2025 року до контролюючого органу не надходили. Відповідач вважає, що документ без такої відмітки не підтверджує актуальну відповідність виробництва встановленим вимогам. Також ДПС посилається на обов`язок заявника подати повний та належний пакет документів і нести відповідальність за їх достовірність. Виходячи з цього, відповідач вважає відмову у видачі ліцензії законною та обґрунтованою. 
-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач вказує, що ДПС фактично змінила мотиви спірного рішення, оскільки в самому рішенні про відмову не зазначалося про відсутність технічного нагляду у конкретний період з 14.12.2024 по 14.12.2025. Товариство наголошує, що законодавством не передбачено автоматичної втрати чинності атестатом через відсутність відмітки про технічний нагляд. Крім того, позивач посилається на лист Рівненської філії ДП «Львівстандартметрологія», згідно з яким атестат залишається чинним, а відсутність відмітки не є підставою для його скасування чи призупинення. Також позивач зазначає, що строки та порядок проведення технічного нагляду визначаються органом сертифікації, а не ДПС. 
-заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно яких відповідач наполягає, що висновок про відсутність належного підтвердження чинності атестата є наслідком аналізу самого документа, а не дискреційного розсуду контролюючого органу. ДПС вважає, що атестат прямо встановлює умову своєї чинності та спосіб її підтвердження шляхом відмітки на зворотному боці. Також відповідач зазначає, що лист ДП «Львівстандартметрологія», отриманий уже після прийняття спірного рішення, не впливає на оцінку правомірності дій ДПС станом на момент розгляду заяви. Крім того, ДПС вказує, що позивач не має повноважень самостійно тлумачити умови чинності атестата, визначені спеціалізованим органом сертифікації. На думку відповідача, ризик ненадання належних документів покладається саме на заявника. 
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ТОВ «Глобальний тютюновий виробник» зареєстроване 11.11.2022 та здійснює діяльність у сфері виробництва тютюнових виробів, що є його основним видом господарської діяльності. 
З метою здійснення такої діяльності відповідно до вимог Закону України №3817-IX товариство 21.11.2025 через електронний кабінет подало до ДПС України заяву про отримання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів. Разом із заявою було подано пакет документів, що включав документи на приміщення, обладнання, договори, атестат виробництва, документи щодо акредитації лабораторії, документи щодо відеоспостереження та інші матеріали, передбачені статтею 43 Закону №3817-IX. 
За результатами розгляду заяви ДПС України прийняла рішення від 19.12.2025 №1864-р/лєр про відмову у наданні ліцензії. 
Підставою відмови визначено пункт 5 частини першої статті 45 Закону №3817-IX, а саме: неподання або подання не в повному обсязі документів, визначених законом. 
Обґрунтовуючи таке рішення, ДПС послалася на відсутність у наданому атестаті виробництва відмітки про проведення щорічного технічного нагляду за атестованим виробництвом. 
Не погодившись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, чи використано повноваження з метою, з якою це повноваження надано, чи є такі рішення обґрунтованими, безсторонніми, добросовісними, розсудливими та пропорційними.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень вони порушені.
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 18.06.2024 №3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі – Закон №3817-IX).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №3817-IX цей Закон визначає правові та організаційні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової та роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також встановлює порядок ліцензування відповідних видів господарської діяльності.
З аналізу положень Закону №3817-IX убачається, що виробництво тютюнових виробів належить до видів господарської діяльності, які підлягають спеціальному державному регулюванню та можуть здійснюватися виключно за наявності відповідної ліцензії.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону №3817-IX виробництво тютюнових виробів здійснюється суб`єктами господарювання за наявності ліцензії на право виробництва тютюнових виробів.
Статтею 33 Закону №3817-IX врегульовано питання атестації виробництва суб`єктів господарювання, які здійснюють виробництво підакцизної продукції.
Так, частиною першою статті 33 Закону №3817-IX передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, а також ферментацію тютюнової сировини, підлягають обов`язковій атестації на відповідність повного технологічного циклу виробництва.
Згідно із частиною другою статті 33 Закону №3817-IX атестація проводиться органом державної влади та/або підприємством, установою чи організацією, утвореними або визначеними Кабінетом Міністрів України, за участю посадової особи органу ліцензування.
Ліцензії на право виробництва тютюнових виробів видаються після проведення такої атестації суб`єкта господарювання.
Таким чином, атестат виробництва є документом, який підтверджує проходження процедури атестації та відповідність виробничих потужностей суб`єкта господарювання встановленим законодавством вимогам.
Частиною п`ятою статті 33 Закону №3817-IX передбачено, що у разі зміни вимог щодо проведення обов`язкової атестації або щодо повного технологічного циклу виробництва суб`єкт господарювання підлягає переатестації в частині таких змін.
Водночас положення Закону №3817-IX не містять норм, відповідно до яких атестат виробництва автоматично втрачає чинність у зв`язку із відсутністю певної відмітки про проведення технічного нагляду або у зв`язку із непроведенням такого технічного нагляду у певний строк.
Порядок подання заяви про отримання ліцензії та документів, необхідних для її отримання, врегульований статтями 42 та 43 Закону №3817-IX.
Так, відповідно до частини другої статті 43 Закону №3817-IX для отримання ліцензії суб`єкт господарювання подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії у паперовій або електронній формі.
Згідно із частиною одинадцятою статті 42 Закону №3817-IX суб`єкт господарювання, подаючи заяву про отримання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів, підтверджує наявність у нього на дату подання такої заяви відповідної матеріально-технічної бази, що забезпечує повний цикл виробництва зазначеної продукції.
Частиною четвертою статті 43 Закону №3817-IX визначено перелік документів, які подаються разом із заявою про отримання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів.
До таких документів належать:
копія документа, що підтверджує право власності або право користування об`єктами нерухомого майна чи приміщеннями, які використовуються для виробництва тютюнових виробів;
перелік технологічного обладнання або документи, що підтверджують право користування таким обладнанням;
копія договору з лабораторією (у разі відсутності власної лабораторії);
атестат виробництва.
Наведена норма містить вичерпний перелік документів, які повинні бути подані заявником.
Системний аналіз частини четвертої статті 43 Закону №3817-IX дає підстави для висновку, що законодавцем чітко визначено перелік документів, необхідних для прийняття рішення про видачу ліцензії, а тому орган ліцензування не вправі вимагати подання інших документів або встановлювати додаткові умови для отримання ліцензії, які прямо не передбачені законом.
При цьому пунктом 5 частини четвертої статті 43 Закону №3817-IX передбачено необхідність подання саме атестата виробництва.
Жодна норма статті 43 Закону №3817-IX не містить вимоги щодо подання документів про проходження щорічного технічного нагляду за атестованим виробництвом, окремих документів про підтвердження чинності атестата або документів про внесення відповідних відміток до атестата виробництва.
Отже, при вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для видачі ліцензії орган ліцензування зобов`язаний перевіряти факт подання документів, визначених законом, а не встановлювати додаткові критерії оцінки таких документів, які безпосередньо законом не передбачені.
Відповідно до частини сьомої статті 43 Закону №3817-IX орган ліцензування зобов`язаний прийняти рішення про надання ліцензії або про відмову у її наданні не пізніше двадцяти робочих днів з дня отримання заяви.
Підстави для відмови у наданні ліцензії визначені статтею 45 Закону №3817-IX.
Частиною першою статті 45 Закону №3817-IX встановлено вичерпний перелік таких підстав.
Законодавець використав імперативний спосіб правового регулювання та не наділив орган ліцензування правом самостійно розширювати перелік підстав для відмови або застосовувати їх за аналогією.
Зокрема, відповідно до пункту 5 частини першої статті 45 Закону №3817-IX підставою для відмови є неподання або подання не в повному обсязі разом із заявою про отримання ліцензії документів, визначених цим Законом.
Тлумачення наведеної норми у взаємозв`язку із положеннями статті 43 Закону №3817-IX свідчить про те, що законодавець пов`язує можливість прийняття рішення про відмову саме з фактом неподання документа або подання неповного пакета документів.
Натомість оцінка органом ліцензування правильності оформлення документа, наявності чи відсутності окремих реквізитів документа або власна оцінка його чинності не охоплюються змістом поняття «неподання документа».
Інше тлумачення наведених норм фактично призводило б до розширення визначених законом підстав для відмови у видачі ліцензії, що суперечило б статті 19 Конституції України та принципу правової визначеності.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що якщо законом визначено вичерпний перелік документів або вичерпний перелік підстав для прийняття негативного рішення суб`єктом владних повноважень, такий орган не вправі встановлювати додаткові вимоги до заявника або відмовляти у реалізації відповідного права з мотивів, які прямо не передбачені законом.
Дискреційні повноваження адміністративного органу не означають право діяти довільно, а будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на чітко встановлених законом підставах та належному з`ясуванні фактичних обставин справи.
Крім того, адміністративний орган не може підміняти законодавця та встановлювати нові правові вимоги шляхом власного тлумачення норм права, а всі сумніви щодо обсягу наданих органу владних повноважень повинні вирішуватися з урахуванням принципу верховенства права та необхідності забезпечення ефективного захисту прав особи.
Отже, у межах розгляду даної справи суд повинен перевірити, чи були у відповідача передбачені законом підстави для застосування пункту 5 частини першої статті 45 Закону №3817-IX, чи дійсно позивачем не було подано документи, визначені законом, а також чи діяла ДПС України під час прийняття спірного рішення в межах наданих їй законом повноважень та у спосіб, визначений законодавством.
Так, судом встановлено, що 21.11.2025 позивач подав до ДПС України заяву про отримання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів та пакет документів, передбачених частиною четвертою статті 43 Закону №3817-IX. Зазначені обставини відповідачем не заперечуються. 
Із матеріалів справи вбачається, що разом із заявою позивач подав, зокрема, атестат виробництва №UA.1О190.А.009-23 від 15.12.2023, звіт за результатами технічного нагляду за атестованим виробництвом від 06.12.2024, акт перевірки виробництва, документи щодо виробничих приміщень та обладнання, а також інші документи, передбачені законом. 
Таким чином, фактична обставина подання атестата виробництва як документа, прямо передбаченого пунктом 5 частини четвертої статті 43 Закону №3817-IX, є встановленою та не оспорюється відповідачем.
Суд звертає увагу, що підставою прийняття спірного рішення визначено саме пункт 5 частини першої статті 45 Закону №3817-IX, а саме: неподання або подання не в повному обсязі документів, визначених законом. 
Водночас матеріалами справи підтверджується, що атестат виробництва фактично був поданий до ДПС України. Отже, встановлена відповідачем підстава про неподання відповідного документа об`єктивно не підтверджується.
Фактично зміст заперечень відповідача зводиться не до відсутності атестата як документа, а до сумнівів щодо його чинності через відсутність певної відмітки про проходження чергового технічного нагляду. 
Разом із тим суд зазначає, що питання подання документа та питання оцінки його чинності є різними за своєю правовою природою.
Пункт 5 частини першої статті 45 Закону №3817-IX передбачає відмову лише у випадку неподання документа. Натомість закон не містить окремої підстави для відмови у видачі ліцензії через сумніви органу ліцензування щодо чинності поданого атестата виробництва.
Закон №3817-IX не містить положень, які б передбачали автоматичну втрату чинності атестатом виробництва у разі відсутності відмітки про проведення технічного нагляду. Відповідачем також не наведено конкретної норми закону, яка б прямо встановлювала такі правові наслідки. 
Також судом надано оцінку листу Рівненської філії ДП «Львівстандартметрологія», на який посилається позивач у відповіді на відзив, відповідно до якого атестат виробництва №UA.1О190.А.009-23 є чинним, а відсутність відмітки про проведення технічного нагляду не є підставою для втрати його чинності. 
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що саме відмітка на зворотному боці атестата є єдиним можливим способом підтвердження його чинності.
Ні Закон №3817-IX, ні інші нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не містять такої імперативної вимоги.
Крім того, у матеріалах справи наявний звіт про проведення технічного нагляду за атестованим виробництвом, який був поданий позивачем разом із заявою про видачу ліцензії. Таким чином, навіть фактичне проведення відповідного технічного нагляду підтверджується документально. 
Суд також бере до уваги, що відповідач фактично здійснив самостійну оцінку порядку оформлення атестата та правових наслідків відсутності певної відмітки, хоча питання оформлення, чинності та технічного супроводу атестата належать до компетенції органу сертифікації.
Жодних доказів того, що атестат виробництва був анульований, скасований, визнаний недійсним або призупинений у встановленому порядку, відповідачем не надано.
Не надано також доказів того, що на момент прийняття рішення від 19.12.2025 позивач не відповідав вимогам щодо матеріально-технічної бази чи не мав повного технологічного циклу виробництва тютюнових виробів.
Фактично єдиною підставою для відмови стала формальна оцінка способу підтвердження проходження технічного нагляду, яка прямо не передбачена Законом №3817-IX як підстава для відмови у видачі ліцензії.
За таких обставин суд доходить висновку, що спірне рішення від 19.12.2025 №1864-р/лєр прийняте не на підставі та не у спосіб, визначені законом, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас суд враховує, що позивачем подано повний пакет документів, передбачений статтею 43 Закону №3817-IX, інших законних підстав для відмови відповідачем не встановлено та під час розгляду справи не наведено.
Оскільки після скасування спірного рішення у відповідача відсутній будь-який дискреційний розсуд щодо повторної оцінки вже встановлених обставин, а всі передбачені законом умови для отримання ліцензії позивачем виконані, належним способом захисту порушеного права є не лише скасування рішення про відмову, а й зобов`язання ДПС України прийняти рішення про надання ТОВ «Глобальний тютюновий виробник» ліцензії на право виробництва тютюнових виробів за заявою від 21.11.2025 та внести відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів.
Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, тоді як відповідач не довів правомірності прийнятого рішення, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Інші доводи сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір на суму 3028,00 грн. (платіжна інструкція №432 від 27.01.2026).
З огляду на те, що адміністративний позов задоволено, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 3028,00 грн.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобальний тютюновий виробник» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення ДПС України про відмову у наданні ліцензії на право виробництва тютюнових виробів від 19.12.2025 №1864-р/лєр;
Зобов`язати Державну податкову службу України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобальний тютюновий виробник» ліцензію на право виробництва тютюнових виробів за поданою заявою від 21.11.2025 року №21/11-2025 шляхом прийняття рішення про надання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів; внести відомості про надання ліцензії на право виробництва тютюнових виробів до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах та направити Товариству витяг з відповідного реєстру в електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобальний тютюновий виробник» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.