г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/123/26
Номер провадження 2/213/639/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М.,
за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії,

В С Т А Н О В И В:
До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулося Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачем надаються послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є власником вказаної квартири проте в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, у результаті чого за період з 25 вересня 2018 року по 31 жовтня 2025 року виникла заборгованість з оплати за постачання теплової енергії, з плати за абонентське обслуговування, на яку нараховані інфляційні збитки, 3% річних та пеня, які позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь, всього 27 447,72 грн.
Представником відповідачки – адвокатом Мартиновою Н.Ю. подано відзив на позов, відповідно до якого відповідачка позовні вимоги визнає частково в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.01.2024 року по 01.04.2025 року в розмірі 4109,63 грн. та абонентське обслуговування за період з 01.01.2024 року по 01.10.2025 року в розмірі 450,18 грн. 
Вказує у відзиві, що право власності на жиле приміщення АДРЕСА_2 належить відповідачці на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.2024 та зареєстровано 29.01.2024 року. Вказане житлове приміщення є кімнатою у гуртожитку. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/012040720 від 22.08.2025 року, відповідачка з 22.08.2025 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат, 3% річних та пені за період з вересня 2018 по січень 2024 року, вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Просить відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період з 01.09.2018 року по 01.01.2024 року за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 14 684,35 грн, за абонентське обслуговування в розмірі 1148,97 грн, нараховані за період з 01.09.2018 року по 01.01.2024 року інфляційні втрати в розмірі 4583,12 грн 3% річних - 1379,26 грн., пеня за період 30.11.2023 року по 01.01.2024 року в розмірі 388,24 грн. Також просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вказує, що споживачем є особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу. Такими є як власник так і наймач житла, а також всі хто отримує ці послуги, проживаючи у конкретному житловому приміщенні. 
Згідно з нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 525, 901 ЦК України, ст. 66, 67, 162 ЖК України споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. 
Позивач відповідно до тарифів постачає теплову енергію до житла відповідачки, остання зобов`язання по оплаті за надану послуги здійснює не належним чином та не в повному обсязі. 
Позивач наполягає на позовних вимогах. Вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн не відповідають критерію розумності та є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом, а тому просить їх зменшити до 1500,00 грн.

Представником позивача подано заперечення на відповідь на відзив. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 в кімнаті за адресою АДРЕСА_1 з вересня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 не мешкала. Кімната нею приватизована 17.01.2024. Заборгованість нарахована з моменту приватизації нею квартири вона визнає. 
Згідно з положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.
12 червня 2026 року представником позивача надано заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку з частковою оплатою відповідачкою суми боргу та судових витрат. Просить стягнути заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 16 234,38 грн, плату за абонентське обслуговування в розмірі 1599,15 грн та інфляційні втрати в розмірі 3000,00 грн, всього 20 833,53 грн.
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно і належним чином.
Представник позивача в заяві про зменшення позовних вимог зазначила про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити зменшені позовні вимоги .
Відповідачка про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань не направила. 
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у справі за відсутності сторін та їх представників, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України.
06 січня 2026 року позовна заява надійшла до суду.
Ухвалою суду від 21 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувані докази за клопотанням представника позивача.
Ухвалою суду від 30.03.2026 витребувані докази у справі за клопотанням відповідачки. 
Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини.
АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 Закону України «Про теплопостачання» та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу.
Для оплати житлово-комунальних послуг позивача за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 . 
Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію постачалася теплова енергія до вказаної кімнати в гуртожитку. 
Із копії приватизаційної справи, наданої виконавчим комітетом Інгулецької районної у місті ради на ухвалу суду видно, що відповідно до ордеру №14 від 24.09.2018, виданого на підставі рішення виконкому Інгулецької районної у місті ради від 19.09.2018 №305, ОСОБА_1 надано право на заняття житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 розміром 16,9 кв.м. З 26 вересня 2018 року вона була зареєстрована у за вказаною адресою, що видно із довідки про реєстрацію місця проживання. 
09 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до голови Інгулецької районної у місті ради із заявою про передачу у власність житлового приміщення у гуртожитку, яке вона займає. 
Свідоцтвом про право власності, серія НОМЕР_2 №1, виданим 19.01.2024 органом приватизації – виконкомом Інгулецької районної у місті ради, на підставі рішення виконкому від 17.01.2024 №30 посвiдчується, що жиле примiщення № 33 у гуртожитку, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Станом на 11.09.2025 вказане житлове приміщення належало відповідачці на праві приватної власності, що видно із Інформаційної довідки №443172283 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 
Як видно із акту №3-6 від 10.03.2026, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_4 та завіреного представниками обслуговуючої організації, ОСОБА_1 з вересня 2018 року по 22.08.2025 в кімнаті гуртожитку не мешкала. Кімната приватизована з 17.01.2024. 
Як видно із наданих відповідачкою копій квитанцій №283347861 та №29 від 12.02.2026 нею сплачено на рахунок АТ «Криворізька теплоцентраль» 3000 грн та 7082,49 грн.
Довідкою АТ «Криворізька теплоцентраль» щодо надання інформації від 14.05.2026 роз`яснено про здійснення зарахування сплачених відповідачкою коштів 3000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за отримані послуги з теплопостачання: за грудень 2025 року в сумі 440,40 грн, залишок оплати в сумі 2559,60 грн віднесено на оплату заборгованості за попередні періоди. Кошти в сумі 7082,49 грн сплачені з таким призначенням: 3028,00 грн – судовий збір, 1990,94 грн – індекс інфляції, 1520,12 грн – 3% річних, 543,43 грн – пеня. 
Згідно з наданим позивачем уточненим детальним розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 в період з 25.09.2018 по 31.10.2025 заборгованість за постачання теплової енергії становить 16 234,38 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.10.2025 року становить 1599,15 грн.
Також встановлено, що з 22 серпня 2025 року ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з неналежного виконання споживачем зобов`язань з оплати наданих комунальних послуг.
Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем з 25 вересня 2018 року виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила), які діяли станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами, приписами ст.525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону).
Пунктом 18 Правил (що діяли на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Згідно з пунктом 21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Виходячи з п.12, 21 Правил, нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежало від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до розміру опалювальної площі.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. 
Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до положень п.32, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору та в період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Отже, нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до обсягу спожитої послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Встановлено, що договір про надання комунальних послуг між відповідачем та позивачем не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20.04.2016 по справі 6-2951цс15.
Відповідно до змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених Законом України №1060-ІХ від 03.12.2020 (набрав чинності 01.05.2021), плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Аналогічне положення міститься в пункті 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії» затвердженими постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830. 
Після опублікування позивачем 01.10.2021 Типового індивідуального договору про надання послугу з постачання теплової енергії та відсутності заперечень споживачів щодо обрання такої моделі договірних відносин, з 01.11.2021 вважається, що такий договір укладено між позивачем і відповідачами. Тому з 01 листопада 2021 року позивачем здійснюється нарахування плати за абонентське обслуговування.
Як визначено ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала право власності на житлове приміщення АДРЕСА_2 з 17.01.2024. Проте до вказаного часу остання мала право на заняття вказаного приміщення на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку та з 26.09.2018 була зареєстрованою за такою адресою, а тому у неї з 26.09.2018 виникли зобов`язання з оплати за надані комунальні послуги позивача. 
Таким чином доводи відповідача викладені у відзиві щодо необґрунтованості позовних вимог за період до 01.01.2024 спростовуються доказами отриманими судом та дослідженими в судовому засіданні. Факт непроживання у кімнаті гуртожитку не позбавляло відповідачку обов`язку оплачувати комунальні послуги позивача з постачання теплової енергії до наданого їй житлового приміщення.
Відповідно до розрахунку заборгованості, фактичне нарахування плати за отримані комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою відповідачки здійснено з початку опалювального періоду – з листопада 2018 року, з плати за абонентське обслуговування – з листопада 2021 року.
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.
Як встановлено судом, за час розгляду справи, відповідачкою частково сплачена сума заборгованості за постачання теплової енергії за період стягнення, а саме в розмірі 2559,60 грн, що вказує на визнання нею наявності заборгованості. Залишок заборгованості з постачання теплової енергії становить 16 234,38 грн, що видно із детального розрахунку, наданого на виконання ухвали суду від 12.05.2026, який відповідає наявним у справі доказам стосовно проведених оплат відповідачкою, а тому суд приймає такий розрахунок як належний. Відповідачка свого розрахунку не надала, належними та допустимими доказами наявність вказаного розміру заборгованості не спростувала.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 45 вказаного Типового договору передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір якої не може перевищувати 100% загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.
Як видно із матеріалів справи, позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідачки на свою користь інфляційних втрат, 3% річних те пені. 
Разом з тим ОСОБА_1 12 лютого 2026 року сплатила суму 3% річних в розмірі 1520,12 грн, нарахованих на заборгованість, сплатила пеню в сумі 543,43 грн та здійнила часткову сплату інфляційних втрат на суму 1990,94 грн, що свідчить про визнання нею підстав нарахування та сум нарахованих штрафних санкцій. Залишок сум інфляції становить 3000,00 грн, які позивач просить стягнути на свою користь. 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ст.ст.12, 13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При ухваленні рішення суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги з постачання теплової енергії є порушеним, обов`язок ОСОБА_1 з оплати за такі послуги виник з 26 вересня 2018 року, відповідачкою здійснено часткову оплату нарахованої позивачем заборгованості, інфляційних витрат, 3% річних та пені, у зв`язку з чим зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, оскільки відповідачкою 12 лютого 2026 року сплачено на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн, а тому підстави для стягнення вказаної суми за судовим рішенням відсутні. 
Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відзиві на позов, відповідачкою заявлено про стягнення з позивача на її користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Проте, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, в силу статті 141 ЦПК України понесені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу покладаються на неї.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 322, 509, 525, 526, 610, 625, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 67, 162 ЖК України, ст.ст. 1, 5, 7, 9, 13 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги»,ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 222, 247, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 25 вересня 2018 року по 31 жовтня 2025 року у розмірі 16 234,38 грн, заборгованість за абонентське обслуговування розмірі 1599,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 3000,00 грн, а всього 20 833 (двадцять тисяч вісімсот тридцять три) грн 53 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Акціонерне товариства «Криворізька теплоцентраль», код ЄДРПОУ 00130850, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .
Дата складення повного судового рішення 12 червня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова