КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року м. Київ справа №320/35067/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіл Енерджи» до Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіл Енерджи» (далі по тексту також позивач, ТОВ «Соіл Енерджи») з позовом до Державної податкової служби України (далі по тексту також відповідач, ДПС України), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нереєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкової накладної, виписаної ТОВ «Соіл Енерджи» від 14.04.2022 №3;
- зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 14.04.2022 №3 датою подачі на реєстрацію.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що за фактом «першої події» - відвантаження нафтопродуктів, виписано податкову накладну від 14.04.2022 №3, яку було подано на реєстрацію в ЄРПН.
Позивач пояснив, що ГУ ДПС у м. Києві було прийнято рішення від 04.08.2022 №7163661/43452363, яким відмовлено у реєстрації спірної податкової накладної в ЄРПН. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024 у справі №640/16528/22, скасовано означене рішення ГУ ДПС у м. Києві. Однак, на запит представника позивача до ДПС України про зобов`язання зареєструвати податкову накладну від 14.04.2022 №3 було відмовлено з огляду на те, що означеним судовим рішенням не покладено обов`язку на ДПС України щодо реєстрації вказаної податкової накладної.
Означена бездіяльність слугувала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що оскільки позивачем в межах адміністративної справи №640/16528/22 було обрано неефективний спосіб захисту і на ДПС не було покладено жодного обов`язку щодо реєстрації податкової накладної №3 від 14.04.2022, відповідно реєстрацію не було здійснено.
Відповідач наголосив на тому, що рішення суду на підставі якого на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» ДПС повинно було здійснити реєстраційні дії не надходило
Також відповідач вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, з урахуванням чого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог або залишити позовну заяву без розгляду.
Розглянувши заявлене відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає таке.
В межах спірних правовідносин позивач оскаржує саме бездіяльність ДПС України щодо не реєстрації спірної податкової накладної в ЄРПН.
Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
Верховний Суд у постанові від 01.04.2021 у справі №280/4453/18 дійшов правового висновку про те, що проступок, пов`язаний із триваючим безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом, визнається триваючим порушенням. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону.
Тобто в даному випадку бездіяльність ДПС України щодо не реєстрації податкової накладної в ЄРПН є триваючим правопорушенням. Тому оскільки присічного строку, з настанням якого держава може вважатися вільною від виконання відповідного обов`язку, не існує, то в даному випадку триваюче правопорушення у вигляді протиправної бездіяльності податкового органу припиняється з моменту виконання обов`язку щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПН у разі, якщо така відповідає встановленим законодавству критеріям.
З огляду на означене суд вважає, що право позивача на оскарження протиправної бездіяльності ДПС України не можна визнавати його обов`язком, як і не може вважатись законним наслідком його незастосування (нереалізації) - припинення самого існування права. Отже, не звернення до суду протягом певного часу з оскарженням бездіяльності ДПС України щодо не реєстрації податкової накладної в ЄРПН не призводить до втрати позивачем такого права, оскільки в протилежному випадку таке буде суперечити самій суті такої реєстрації.
На переконання суду, строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. У протилежному випадку - суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.
У справі «Лелас проти Хорватії» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
Також на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справа «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
Вказане узгоджується також з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 26.01.2023 у справі №200/9654/21.
З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд здійснювати розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю представника ДПС України, з приводу чого суд зазначає таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.
Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Згідно з частиною сьомою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Проте, відповідачем не обґрунтовано заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання.
Суд наголошує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи у судовому засіданні не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. З огляду на наведене, на переконання суду, судове засідання у справах незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, доцільно призначати та проводити у тому випадку, коли обставини справи та наявні у ній матеріали не дають у сукупності суду можливості надати правову оцінку спірним правовідносинам та вирішити спір без застосування тих процесуальних інструментів, вжиття яких можливо лише у судовому засіданні (наприклад, допит свідків, виклик спеціаліста, перекладача, проведення виїзного судового засідання тощо). Якщо ж вчинення таких процесуальних дій не є обов`язковим для розгляду та вирішення справи, судове засідання може не проводитися. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують обов`язкового проведення судового засідання для встановлення об`єктивної істини, а повний та всебічний розгляд справи, а також принцип змагальності процесу, про які вказує позивач, є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.
Також суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Ахеп v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року, заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.11.2006 (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: «Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...».
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а лише бажання учасника процесу усно викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які можуть бути висловлені письмово, не зумовлює необхідність проведення судового засідання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
ТОВ «Соіл Енерджи» (ідентифікаційний код 43452363, місцезнаходження: 01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3) зареєстроване як юридична особа 15.01.2020, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до витягу №2026554500653 з реєстру платників податку на додану вартість позивач зареєстрований платником ПДВ з 01.03.2020.
ТОВ «Соіл Енерджи» було складено податкову накладну від 14.04.2022 №3, направлену на реєстрацію в ЄРПН.
Рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 04.08.2022 №7163661/43452363 позивачу відмовлено в реєстрації податкової накладної від 14.04.2022 №3 в ЄРПН.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 у справі №640/16528/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024, визнано протиправними та скасовано, рішення комісії Головного управління державної податкової служби у місті Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від: №7163684/43452363 від 04.08.2022, №7163665/43452363 від 04.08.2022, №7163682/43452363 від 04.08.2022, №7163685/43452363 від 04.08.2022, №7163664/43452363 від 04.08.2022, №7163659/43452363 від 04.08.2022, №7163652/43452363 від 04.08.2022, №7163674/43452363 від 04.08.2022, №7163672/43452363 від 04.08.2022, №7163661/43452363 від 04.08.2022, №7163663/43452363 від 04.08.2022, №7163670/43452363 від 04.08.2022, №7156712/43452363 від 03.08.2022, №7156700/43452363 від 03.08.2022, №7156710/43452363 від 03.08.2022 №7156709/43452363 від 03.08.2022, №7156707/43452363 від 03.08.2022, №7156705/43452363 від 03.08.2022, №7156704/43452363 від 03.08.2022, №7156699/43452363 від 03.08.2022, №7156706/43452363 від 03.08.2022, №7156702/43452363 від 03.08.2022, №7156701/43452363 від 03.08.2022, №7156711/43452363 від 03.08.2022, №7156708/43452363 від 03.08.2022, №7156703/43452363 від 03.08.2022, №7156698/43452363 від 03.08.2022, №7163658/43452363 від 04.08.2022, №7163686/43452363 від 04.08.2022, №7163668/43452363 від 04.08.2022, №7163649/43452363 від 04.08.2022, №7163662/43452363 від 04.08.2022, №7163667/43452363 від 04.08.2022, №7163651/43452363 від 04.08.2022, №7163660/43452363 від 04.08.2022, №7163687/43452363 від 04.08.2022, №7163653/43452363 від 04.08.2022, №7163666/43452363 від 04.08.2022 №7163684/43452363 від 04.08.2022, №7163647/43452363 від 04.08.2022, №7174596/43452363 від 08.08.2022, №7174592/43452363 від 08.08.2022, №7167087/43452363 від 05.08.2022, №7167096/43452363 від 05.08.2022, №7174598/43452363 від 08.08.2022, №7174594/43452363 від 08.08.2022, №7174593/43452363 від 08.08.2022, №7174595/43452363 від 08.08.2022, №7174597/43452363 від 08.08.2022, №7163669/43452363 від 04.08.2022, №7163671/43452363 від 04.08.2022, №7163673/43452363 від 04.08.2022, №7163677/43452363 від 04.08.2022, №7163680/43452363 від 04.08.2022, №7163678/43452363 від 04.08.2022, №7163679/43452363 від 04.08.2022, №7163689/43452363 від 04.08.2022, №7163688/43452363 від 04.08.2022, №7163650/43452363 від 04.08.2022, №7167094/43452363 від 05.08.2022, №7167099/43452363 від 05.08.2022, №7167098/43452363 від 05.08.2022, №7167097/43452363 від 05.08.2022, №7167095/43452363 від 05.08.2022, №7167100/43452363 від 05.08.2022, №7167093/43452363 від 05.08.2022, №7167092/43452363 від 05.08.2022, №7167091/43452363 від 05.08.2022, №7167090/43452363 від 05.08.2022, №7167088/43452363 від 05.08.2022, №7163648/43452363 від 04.08.2022, №7163654/43452363 від 04.08.2022, №7163655/43452363 від 04.08.2022, №7163656/43452363 від 04.08.2022, №7163657/43452363 від 04.08.2022, №7163675/43452363 від 04.08.2022, №7163681/43452363 від 04.08.2022, №7163676/43452363 від 04.08.2022, №7249571/43452363 від 04.08.2022.
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні Товариства з обмеженою відповідальністю «СОІЛ ЕНЕРДЖИ»: №2 від 08.03.2022, №1 від 13.04.2022, №1 від 09.03.2022, №3 від 17.02.2022, №1 від 12.04.2022, №1 від 29.04.2022, №2 від 21.06.2022, №1 від 24.03.2022, №2 від 25.03.2022, №2 від 14.04.2022, №1 від 14.04.2022, №4 від 25.03.2022, №3 від 23.06.2022, №2 від 23.06.2022, №14 від 24.06.2022, №16 від 24.06.2022, №13 від 24.06.2022, №9 від 24.06.2022, №2 від 24.06.2022, №15 від 24.06.2022, №5 від 25.06.2022, №1 від 25.06.2022, №3 від 25.06.2022, №1 від 27.06.2022, №2 від 27.06.2022, №11 від 24.06.2022, №4 від 24.06.2022, №1 від 21.4.2022, №5 від 15.02.2022, №2 від 04.04.2022, №5 від 24.06.2022, №2 від 14.04.2022, №3 від 04.04.2022, №10 від 24.06.2022, №2 від 26.04.2022, №8 від 07.02.2022, №2 від 03.06.2022, №2 від 13.04.2022, №1 від 11.03.2022, №2 від 28.06.2022, №1 від 04.04.2022, №12 від 24.06.2022, №2 від 07.02.2022, №6 від 24.06.2022, №2 від 17.02.2022, №8 від 24.06.2022, №1 від 26.04.2022, №1 від 15.04.2022, №2 від 04.03.2022, №5 від 25.03.2022, №3 від 25.03.2022, №1 від 25.03.2022, №1 від 21.03.2022, №1 від 17.03.2022, №2 від 21.03.2022, №2 від 17.03.2022, №1 від 06.02.2022, №3 від 07.02.2022, №1 від 24.06.2022, №1 від 28.06.2022, №10 від 25.06.2022, №9 від 25.06.2022, №7 від 25.06.2022, №8 від 25.06.2022, №4 від 25.06.2022, №6 від 25.06.2022, №7 від 24.06.2022, №1 від 23.06.2022, №1 від 11.06.2022, №1 від 12.06.2022, №1 від 22.06.2022, №1 від 19.05.2022, №1 від 12.05.2022, №1 від 18.05.2022, №1 від 17.05.2022, №2 від 22.03.2022, №1 від 16.03.2022, №1 від 22.03.2022, датою їх надходження на реєстрацію.
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних та вартісних показників від 30.06.2022 №3 до податкової накладної від 27.01.2022 №1 днем його подачі на реєстрацію - 14.07.2022.
Представник позивача звернувся до ДПС України із запитом від 27.06.2025 №27/06 про надання інформації щодо причин зволікання з реєстрацією податкової накладної від 14.04.2022 №3.
Листом ДПС України від 02.07.2025 №9100/6/99-00-05-03-02-06 на адвокатський запит представника позивача повідомила, що на виконання рішення суду у справі №640/16528/22 з урахуванням ухвали про виправлення описки всі податкові накладні зареєстровано в ЄРПН. Означеним рішенням не зобов`язано ДПС України до реєстрації податкової накладної від 14.04.2022 №3.
Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності відповідача щодо нереєстрації спірної податкової накладної в ЄРПН, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 у справі №640/16528/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024, визнано протиправними та скасовано, зокрема рішення комісії Головного управління державної податкової служби у місті Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових №7163661/43452363 від 04.08.2022, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної від 14.04.2022 №3.
В силу положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В межах адміністративної справи №640/16528/22 встановлено правомірне прийняття Головним управлінням ДПС у м. Києві рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових №7163661/43452363 від 04.08.2022, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної від 14.04.2022 №3. Тобто, означений факт неправомірної відмови ГУ ДПС у м. Києві щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 14.04.2022 №3 в ЄРПН є преюдиційним та не підлягає доказуванню.
Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановленні у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Згідно з пунктом 19 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:
- прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;
- набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДПС відповідного рішення);
- неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.
Датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням.
Таким чином, у день набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної в Реєстрі Державною податковою службою України вчиняються відповідні дії по реєстрації, при цьому датою реєстрації є день набрання законної сили рішенням суду, якщо у судовому рішенні не зазначена інша дата. Отже, суд може зазначити у судовому рішенні конкретну дату, яку контролюючому органу необхідно відобразити в якості дати реєстрації податкової накладної в Реєстрі.
Оскільки рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 у справі №640/16528/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024, визнано протиправними та скасовано, зокрема рішення комісії Головного управління державної податкової служби у місті Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових №7163661/43452363 від 04.08.2022, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної від 14.04.2022 №3, суд дійшов висновку про наявність підстав для її реєстрації в ЄРПН датою її фактичного подання.
Враховуючи позицію відповідача, викладену у листі від 02.07.2025 на запит представника позивача щодо причин зволікання з реєстрацією податкової накладної від 14.04.2022 №3, у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності ДПС України щодо нереєстрації спірної податкової накладної в ЄРПН.
Відповідно, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача вчинити дії, направлені на поновлення прав позивача, а саме: зареєструвати податкову накладну від 14.04.2022 №3 датою її фактичного подання на реєстрацію до ЄРПН.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 09.07.2025 №128.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ДПС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність ДПС України щодо нереєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних складеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Соіл Енерджи» податкової накладної від 14.04.2022 №3,.
3. Зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Соіл Енерджи» податкову накладну від 14.04.2022 №3 датою її фактичного подання на реєстрацію.
4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіл Енерджи» (ідентифікаційний код 43452363, місцезнаходження: 01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3) судовий збір у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ДПС України (ідентифікаційний код 43005393, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.