ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/14401/25 Суддя першої інстанції: Валентина ЯНКІВСЬКА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Воловика С.В., суддів Кравченка Є.Д., Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Черкаської обласної державної адміністрації на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі № 580/14401/25 за позовом першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури до Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Перший заступник керівника Звенигородської окружної прокуратури (далі - позивач, прокурор) звернувся з позовною заявою до Черкаської обласної державної адміністрації (далі - апелянт, відповідач, Черкаська ОДА), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, у якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не оформлення права державної власності (речового права на майно) на пам`ятку архітектури місцевого значення - будівлю Георгіївської церкви 1785 року (охоронний № 54), яка розташована за адресою: вул. Миру, 24а, с. Мизинівка Звенигородського району Черкаської області;
- зобов`язати відповідача вжити заходів щодо оформлення права державної власності (речового права на майно) на пам`ятку архітектури місцевого значення - будівлю Георгіївської церкви 1785 року (охоронний № 54), яка розташована за адресою: вул. Миру, 24а, с. Мизинівка Звенигородського району Черкаської області.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.03.2026, позовну заяву задоволено, оскаржувану бездіяльність визнано протиправною, відповідача зобов`язано вжити заходи щодо оформлення права державної власності на пам`ятку архітектури місцевого значення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Черкаська ОДА звернулася з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим, просить апеляційний суд скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає про те, що частиною другою статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» встановлено, що культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. 
Однак, така передача можлива лише щодо об`єктів, які вже мають статус державної власності та перебувають на балансі відповідних державних організацій чи установ. На переконання апелянта, у випадку, якщо культова споруда не облікована на балансі жодного суб`єкта права державної чи комунальної власності, не має правовстановлюючих документів і не зареєстрована як об`єкт державної власності, застосування цього механізму передачі є неможливим, оскільки відсутній суб`єкт, уповноважений на таку передачу, і немає підтвердженого титулу державної власності на об`єкт
Крім того Черкаська ОДА акцентувала увагу на тому, що приписи статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» регламентують порядок користування та розпорядження культовими будівлями і майном саме в тих випадках, коли такі об`єкти вже перебувають у державній власності. Тобто норма чітко стосується майна, право державної власності на яке є встановленим та підтвердженим, зокрема через відповідну реєстрацію, наявність балансового обліку та закріплення за уповноваженим державним органом чи установою. Управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти.
Ухвалою апеляційного суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву, витребувано справу із Черкаського окружного адміністративного суду.
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, перший заступник керівника Звенигородської окружної прокуратури у відзиві зазначив, що особливістю спірних правовідносин у цій справі є те, що Георгіївська церква 1785 року одночасно є нерухомим майном (ч. 1 ст. 181 ЦК України), культовою спорудою (частина шоста статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» № 987- XII від 21.04.1991) та нерухомим об`єктом культурної спадщини (частина перша статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).
Держава є належним власником культових будівель і майна, у зв`язку з чим державні органи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися цими будівлями і майном, а також вчиняти щодо цих майнових об`єктів будь-які дії, що не суперечать закону. 
Крім того позивач звернув увагу на те, що Законом Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» № 3600-ІХ від 13.07.1978, чинним на момент проголошення незалежності України, презюмовано право державної власності на майно, що має відповідний статус об`єкта культурної спадщини. Отже, в силу зазначених норм законодавства пам`ятка архітектури - Георгіївська церква 1785 року є державною власністю.
При цьому, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 № 987-XII, культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. 
Держава в особі органів, передбачених ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», є належним власником культових споруд і майна. Оскільки в силу вказаних вище норм законодавства пам`ятка архітектури - Георгіївська церква є державною власністю, і відсутність на даний час реєстрації права державної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не позбавляє її такого статусу. 
З огляду на зазначене, прокурор вважає доводи Черкаської ОДА про застосування приписів статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» лише до культових споруд, щодо яких зареєстроване право державної або комунальної власності помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства та усталеній судовій практиці, у зв`язку з чим, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, відсутні.
Ухвалою суду від 18.05.2026 розгляд апеляційної скарги Черкаської ОДА вирішено проводити у письмовому провадженні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
На території Водяницької територіальної громади, а саме - в селі Мизинівка, Звенигородського району Черкаської області знаходиться пам`ятка архітектури місцевого значення - Георгіївська церква 1785 року, якій надано відповідний статус рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради депутатів трудящихся № 332 від 05.06.1973 «Про впорядкування збереження та охорони пам`ятників архітектури в області» (охоронний номер № 54).
Церква Святого Георгія у селі Мизинівка перебудована у 1906-1908 роках на місці іншого храму, який відомий з 19 сторіччя. У 1984 році інститутом «Укрпроєктреставрація» було проведено обстеження церкви як пам`ятки архітектури, але реставраційні роботи почалися лише через 20 років. Наразі Георгіївська церква в хорошому стані. На церковному подвір`ї збереглася могила священника Лисянського (1987 р.).
Листом № 927 від 04.09.2025 виконавчий комітет Водяницької сільської ради повідомив позивача про те, що пам`ятка архітектури місцевого значення - Георгіївська церква 1785 року знаходиться за адресою: вул. Миру, 24-А, с. Мизинівка Звенигородського району Черкаської області та використовується за призначенням.
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація щодо зареєстрованих речових прав на будівлю церкви за вказаною адресою в Реєстрі відсутня. Так само, як і відсутня інвентаризаційна справа в сховищі Звенигородського відділу КП «Черкаське обласне БТІ».
Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА листом № 02/01-05.01-10/726/02/01-10/25149 від 24.09.2025 повідомило прокуратуру про те, що пам`ятка місцевого значення Георгіївська церква 1785 року за видом є пам`яткою архітектури, проте інформація про власників та користувачів церкви відсутня.
Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях листом від 16.10.2025 повідомила, що функції з управління нерухомим майном, а саме пам`ятки архітектури місцевого значення - Георгіївської церкви 1785 року, Регіональному відділенню не передавалися, управлінські рішення щодо вищевказаного об`єкту не приймалися. В реєстрі державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації та знаходяться в управлінні органів приватизації по Черкаській області, вказаний об`єкт культурної спадщини не обліковується, відомості про нього відсутні.
Міністерство культури та стратегічних комунікацій України листом від 06.10.2025 повідомило про те, що визначення права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення - Георгіївська церква 1785 року належить до компетенції обласного органу охорони культурної спадщини.
У відповідь на запити прокуратури від 16.09.2025 та від 08.12.2025 Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА повідомило про те, що наразі у Управління відсутні правові підстави для вжиття заходів щодо повернення у власність пам`ятки архітектури місцевого значення - Георгіївської церкви 1785 року.
Отже, з отриманих прокуратурою інформації та документів встановлено що на даний час право власності на будівлю Георгіївської церкви 1785 року не зареєстроване у зв`язку з чим ця будівля фактично позбавлена належного правового захисту й перебуває під загрозою можливого руйнування.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права й дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини як одного з головних елементів національних інтересів України, врегульовані Законом України "Про охорону культурної спадщини" № 1805-III від 08.06.2000 (далі - Закон № 1805-III). 
Відповідно до ст. 1 Закону № 1805-III, культурною спадщиною є сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини. Своєю чергою, об`єктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Частинами першою, п`ятою статті 17 Закону № 1805-III передбачено що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. У документі, який посвідчує право власності на пам`ятку, обов`язково вказуються категорія пам`ятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію.
На виконання статті 23 Закону № 1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
За змістом пункту 13 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.
Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок № 1127) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.
Згідно з абзацом 1 пункту 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.
Пунктом 44 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 року, за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються: витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності); документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності); документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про такий об`єкт в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.
Отже, за змістом вказаних норм, об`єкт культурної спадщини місцевого значення будівля - пам`ятка архітектури місцевого значення - Георгіївська церква 1785 року, має бути зареєстрована в Державному реєстрі прав відповідно до приписів законодавства.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради депутатів трудящихся № 332 від 05.06.1973 "Про впорядкування збереження та охорони пам`ятників архітектури в області" будівлі Георгіївської церкви, 1785 року надано статус об`єкта культурної спадщини місцевого значення (охоронний номер № 54).
Колегія суддів зазначає, що до введення в дію Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", все майно церковних і релігійних громад в Україні було визнано державною власністю згідно зі ст. 366 Адміністративного кодексу Української РСР, 1927 року.
Частиною першою статті 19 Закону СРСР "Про власність" від 06.03.1990 та статті 31 Закону Української РСР "Про власність" від 07.02.1991 визначений такий різновид державної власності як власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).
На виконання постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" та від 26.03.1991 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність", Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 311 від 05.11.1991 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю", якою також затвердив перелік державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).
Підставою для набуття державного майна України у комунальну власність були, зокрема, Закон Української РСР "Про власність" та постанова Кабінету Міністрів України "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" № 311 від 05.11.1991.
Відповідно до ст. 35 Закону Української РСР «Про власність» об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб`єктами права власності.
Судом першої інстанції встановлено фактичний перехід у державну власність Георгіївської церкви 1785 року з огляду на законодавство, яке діяло на відповідній території. Водночас доказів переходу в комунальну власність будівлі після прийняття закону «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування», Закону України «Про власність», а також постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» сторони суду не надали.
За таких обставин, колегія суддів вважає що на час розгляду справи Георгіївська церква 1785 року у селі Мизинівка перебуває у державній власності.
У відповідності до ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 № 987-XII (далі - Закон № 987-XII) культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Держава в особі органів, передбачених ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», є належним власником культових споруд і майна.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що уповноваженим державою органом на вчинення дій щодо реєстрації права власності на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення - Георгіївську церкву 1785 року в селі Мизинівка, є Черкаська обласна державна адміністрація.
Стосовно бездіяльності Черкаської обласної державної адміністрації як підстави для звернення до суду, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Звенигородська окружна прокуратура відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направляла запити до уповноважених органів з вимогою надати інформацію щодо власника пам`яток архітектури, зокрема будівлі Георгіївської церкви 1785 року (охоронний № 54). У відповідь позивача повідомлено про відсутність відомостей щодо власника.
При цьому, жодних дій, спрямованих на усунення виявлених порушень щодо непроведення державної реєстрації майна вжито не було. 
Колегія суддів бере до уваги те, що з вересня 2025 року відповідачу було достовірно відомо про відсутність державної реєстрації права власності на державне майно будівлю Георгіївської церкви 1785 року (охоронний № 54), проте останнім не вжито жодних заходів щодо усунення виявленого порушення та проведення такої реєстрації.
Крім того, колегія суддів зауважує, що відсутність державної реєстрації права власності на державне майно (Георгіївська церква 1785 року) протягом строку перебування такого майна у власності держави свідчить про бездіяльність відповідача у цій справі та, як наслідок, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Частинами першою - третьою статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, всебічно і повно дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Черкаської обласної державної адміністрації на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі № 580/14401/25 за позовом першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури до Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі № 580/14401/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко 

О.О. Осіпова