ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 Справа № 18/257(917/1026/26) 

за позовною заявою Головного управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192, вул. Європейська, 4, м.Полтава, 36000)
до Публічного акціонерного товариства Бурова компанія “Букрос” (36034, м.Полтава, вул. Половка, 88/1 код ЄДРПОУ 00143136 )
про стягнення 337 426,49 грн
Суддя Киричук О.А.
Секретар судового засідання Тертична О.О.
Представники сторін: згідно протоколу

В провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває господарська справа № 18/257 про визнання Публічного акціонерного товариства Бурова компанія “Букрос” банкрутом.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2023 року справу № 18/257 розподілено судді Киричуку О.А.
До Господарського суду Полтавської області в межах справи № 18/257 про визнання Публічного акціонерного товариства Бурова компанія “Букрос” банкрутом, надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Полтавській області до Публічного акціонерного товариства Бурова компанія “Букрос” про стягнення 337 426,49 грн податкового боргу з рахунків платника податків у банках, що обслуговують такого платника податків, а саме: орендна плата з юридичних осіб у розмірі 20 143,52 грн; земельний податок з юридичних осіб у розмірі 276 606,97 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особа, які є власниками об"єктів нежитлової нерухомості у розмірі 40 676,00грн.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду між суддями від 25.05.2025р. справа за позовною заявою Головного управління ДПС у Полтавській області до Публічного акціонерного товариства Бурова компанія “Букрос” про стягнення 337 426,49 грн передана на розгляд судді Киричуку О.А.
Ухвалою від 26.05.2026 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 18.06.2026, запропонувати, зокрема, відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.
27.05.26 від керуючої санацією Тищенко О.І. надійшов відзив (вх. № 7232), згідно якого Відповідач погоджується із сумою боргу 337 426,49 грн. та просить суд розгляд справи № 18/257 (917/1026/26) здійснити без участі представника ВІДПОВІДАЧА ПАТ БК «БУКРОС»; задовільнити вимоги Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області про стягнення із відповідача-боржника ПАТ БК «БУКРОС» суми 337 426,49 грн податкового боргу з рахунків платника податків у банках, що обслуговують такого платника податків, а саме: орендна плата з юридичних осіб у розмірі 20 143,52 грн; земельний податок з юридичних осіб у розмірі 276 606,97 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особа, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 40 676,00грн.
18.05.26 від позивача надійшла заява, згідно якого заявник просить розгляд справи здійснити без участі його представника.
Представники сторін у судове засідання не з"явилися.
Суд враховує, що сторони просив суд розгляд справи здійснити без участі їх представників.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Розглянувши у судовому засіданні 18.06.26 представником відповідача заяву про визнання позову, суд встановив, що остання не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому суд приймає її.
Частинами 3, 4 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 4 ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
На підставі наведених норм та у зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд ухвалює рішення суду по суті в підготовчому засіданні.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що відповідач як платник податків за основним місцем обліку зареєстровано в Головному управлінні ДПС у Полтавській області (далі – ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган, Позивач).
При цьому, у провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа № 18/257 про банкрутство ПАТ БК «Букрос», провадження у якій порушено ухвалою господарського суду Полтавської області (далі - ГСПО) від 18.07.2006 року, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з наслідками, передбаченими ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон).
31.08.2006 року ухвалою ГСПО введено процедуру розпорядження майном ПАТ «Бурова компанія «Букрос».
24.10.2008 року затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ БК «Букрос».
Ухвалою ГСПО від 21.11.17 у справі № 18/257 введено процедуру санації ПАТ «Бурова компанія «Букрос». На даний час провадження перебуває в процедурі санації. 
Згідно ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ) до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.
Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.
Згідно з частиною другою статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту «е» пункту 176.1 статті 176 ПК України, платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
А тому у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати узгодженого грошового зобов`язання. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.
В обгрунтування позову позивач вказує, що за ПАТ БК «Букрос» обліковується сума податкового боргу у загальному розмірі 11003233,63 грн, з них сума боргу, яка заявляється до стягнення, у розмірі 337 426,49 грн, у розрізі наступних податків і зборів:
з орендної плати з юридичних осіб (Шишацька ТГ) – 20 143,52 грн;
з земельного податку з юридичних осіб (Шишацька ТГ) – 276 606,97 грн;
з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості – 40 676,00 грн.
За твердженням позивача, податковий борг ПАТ БК «Букрос» підтверджується наступними доказами та обґрунтуваннями:
1. Щодо орендної плати з юридичних осіб (Шишацька ТГ) заборгованість ПАТ БК «Букрос» у розмірі 20 143,52 грн складається з податкового боргу:
За самостійно визначеними грошовими зобов`язаннями у податкових декларація із земельного податку з юридичних осіб: № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.04.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.05.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.06.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.07.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 01.09.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.09.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.10.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 01.12.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.12.2025 у загальному розмірі – 1656,53 грн; № 9029563150 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.01.2026 у загальному розмірі – 1656,47 грн; № 9034926591 від 18.02.2026 по терміну сплати 02.03.2026 у загальному розмірі – 1789,14 грн; № 9034926591 від 18.02.2026 по терміну сплати 30.03.2026 у загальному розмірі – 1789,14 гривень.
2. Щодо земельного податку з юридичних осіб (Шишацька ТГ) заборгованість ПАТ БК «Букрос» у розмірі 276 606,97 грн складається з податкового боргу:
За самостійно визначеними грошовими зобов`язаннями у податкових декларація із земельного податку з юридичних осіб: № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.04.2025 у загальному розмірі – 22 747,28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.05.2025 у загальному розмірі – 22 747,28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.06.2025 у загальному розмірі – 22 747,28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.07.2025 у загальному розмірі – 22 747, 28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 01.09.2025 у загальному розмірі – 22 747,28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.09.2025 у загальному розмірі – 22 747,28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.10.2025 у загальному розмірі – 22 747,28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 01.12.2025 у загальному розмірі – 22 747,28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.12.2025 у загальному розмірі – 22 747,28 грн; № 9029563109 від 13.02.2025 по терміну сплати 30.01.2026 у загальному розмірі – 22 747,31 грн; № 9034031298 від 17.02.2026 по терміну сплати 02.03.2026 у загальному розмірі – 24 567,07 грн; № 9034031298 від 17.02.2026 по терміну сплати 30.03.2026 у загальному розмірі – 24 567,07 гривень.
3. Щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості заборгованість ПАТ БК «Букрос» у розмірі 40 676,00 грн складається з податкового боргу:
За самостійно визначеними грошовими зобов`язаннями у податкових декларація із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості: № 9029563145 від 13.02.2025 по терміну сплати 29.04.2025 у загальному розмірі – 9 919,00 грн; № 9387966526 від 20.05.2025 по терміну сплати 20.05.2025 у загальному розмірі – 1 000,00 грн; № 9029563145 від 13.02.2025 по терміну сплати 29.07.2025 у загальному розмірі 9 919,00 грн; № 9029563145 від 13.02.2025 по терміну сплати 29.10.2025 у загальному розмірі 9 919, 00 грн; № 9029563145 від 13.02.2025 по терміну сплати 29.01.2026 у загальному розмірі 9 919,00 гривень.
Позивач вказує, що виконання вимог ст.59 ПК України контролюючим органом сформовано вимоги від 25.08.2010 № 1/104 та від 29.09.2010 № 2/120, які вручено Відповідачу. Ні в судовому ні в адміністративному порядку податкові вимоги Відповідачем не оскаржувались.
На підставі викладеного, за розрахунком позивача, розмір податкового боргу, що не сплачено відповідачем на дату подання позовної заяви становить 11003233,63 грн, з них сума боргу, яка заявляється до стягнення даним позовом становить 337 426,49 гривень.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Порядок сплати податків і зборів встановлений Податковим кодексом України /надалі ПК України/.
Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Пунктом 36.1 статті 36 ПК України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з митної справи, а згідно п. 36.3 ст. 36 ПК України податковий обов`язок є першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника, крім випадків, передбачених законом.
Як зазначено у пункті 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. 
Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. 
Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України, а саме, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Пунктом 59.4 статті 59 ПК України передбачено направлення податкової вимоги платнику, який визначив суму податкового зобов`язання в самостійно поданій податковій декларації, але у встановлені строки не сплатив суму податкового зобов`язання.
Крім того, пунктом 59.5 статті 59 ПК України, передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
На виконання вимог ст.59 ПК України контролюючим органом сформовано вимоги від 25.08.2010 № 1/104 та від 29.09.2010 № 2/120, які вручено Відповідачу. 
Крім того, відповідно до пп.191.1.22 п.19№.1 ст.19№ ПК України, контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.
Як визначено пп.191.1.45 п. 191.1 ст. 191 ПК України звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.
Пунктом 41.2 статті 41 ПК України визначено, що контролюючі органи уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень. 
Відповідно до пунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі його недостатності-шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
У відповідності до статті 1 Кодексу, боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.
Під грошовими зобов`язаннями розуміється зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. 
До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів). 
Як визначено ст.14 Кодексу, з моменту відкриття провадження у справі пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 8 ст. 45 Кодексу, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.
Відповідно до п. 5 ст. 41 Кодексу дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, далі – ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Положення статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у відповідача обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.
Відповідач у відзиві зазначив, що ПАТ Бурова компанія “Букрос” повністю визнає позовні вимоги та просить їх задовольнити.
Згідно ст.46 ГПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ст.191 ГПК України, Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
На підставі матеріалів справи суд дійшов до висновку, що визнання позову в цій справі не суперечить законодавству та не порушує будь-чиїх прав та інтересів, вчинено повноважною особою, тож приймає визнання позову відповідачем, що має наслідком ухвалення рішення про задоволення позову.
Розподіл судових витрат.
Згідно матеріалів справи, Позивачем не сплачувався судовий збір за подання до суду вказаної вище позовної заяви.
Так, згідно п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у такому розмірі : 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3 328,00грн.
Суд звертає увагу на те, що позовна заява подана позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд».
При поданні до суду процесуальних документів в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що також передбачено Законом України «Про судовий збір».
З огляду на вказане, сума судового збору, яка б підлягала сплаті за подання згаданого вище позову становить 4049,12 грн.
Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стаття 130 Господарського процесуального кодексу України регламентує розподіл судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до частини першої названої статті у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Отже, частина перша статті 130 ГПК України встановлює спеціальні правили, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Такі положення статті 130 ГПК України кореспондуються із частиною третьою статті 7 Закону України "Про судовий збір", де, зокрема відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України до питань, що суд вирішує при ухваленні судового рішення належать, зокрема питання розподілу судових витрат.
Системний аналіз положень частини першої статті 130, частини першої статті 129, пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України та частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу із державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.
При цьому, як відзначив Верховний Суд у постанові від 30.01.2025 у справі № 910/1157/24, з аналізу цих норм убачається, що відсутня умова повернення позивачу із державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, саме за заявою чи клопотанням учасника справи: як-то позивача чи відповідача.
Частина перша статті 130 цього Кодексу передбачає, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У зв`язку із прийняттям визнання відповідачем позову, 50 % судового збору від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, підлягає стягненню з відповідача в дохід держбюджету.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Бурова компанія “Букрос” (36034, м.Полтава, вул. Половка, 88/1 код ЄДРПОУ 00143136) податковий борг у розмірі 337 426,49 грн, а саме:
- орендна плата з юридичних осіб у розмірі 20 143,52 грн, на р/ р UA088999980334159812000016577, ГУК у Полтавській області/тг смт Шишаки/ 18010600, код отримувача 37959255, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації: 18010600;
- земельний податок з юридичних осіб у розмірі 276 606,97 грн, на р/ р UA028999980334189811000016577, ГУК у Полтавській області/тг смт Шишаки/ 18010500, код отримувача 37959255, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації: 18010500;
- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особа, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 40 676,00грн, на р/р UA948999980314070513000016577, ГУК у Полтавській області/тг смт. Шишаки/18010400, код отримувача 37959255, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації: 18010400.
3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Бурова компанія “Букрос” (36034, м.Полтава, вул. Половка, 88/1 код ЄДРПОУ 00143136) в дохід Державного бюджету України 2024,56 грн судового збору.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне рішення складено 18.06.26 р.

Суддя Киричук О.А.