ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19055/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 року (суддя Кучугурна Н.В., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 26.11.2025 року) у адміністративній справі №160/19055/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання незаконними дій, зобов`язання зарахувати до страхового стажу певний період роботи і навчання, зобов`язання призначити пенсію по інвалідності, суд –

в с т а н о в и в:
У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач), в якому просила визнати дії Пенсійного фонду України протиправними і зобов`язати Пенсійний фонд України зарахувати до стажу ці періоди; скасувати відмову у пенсії і призначити новий розгляд її заяви на призначення пенсії по інвалідності.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській №045550019518 від 30.12.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.12.2002 року по 10.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 14.02.2005 року і період навчання з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 26.12.2024 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
З рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.12.2024 року звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії по інвалідності згідно ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка за принципом екстериторіальності 30.12.2024 року була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та рішенням №045550019518 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (15 років); страховий стаж ОСОБА_1 становить 13 років 8 місяців 27 днів; вік ОСОБА_1 – 63 роки; до страхового стажу не зараховано період навчання з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року, оскільки ДТСААФ є масовою організацією працівників , утворюється на добровільних основах і таким чином не відноситься до навчальних закладів, передбачених ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; свідоцтво від 03.02.1981 року № НОМЕР_1 не містить інформації про присвоєння кваліфікації; з 01.12.2002 року по 10.12.2003 року не зараховано до страхового стажу, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про суми нарахованої заробітної плати та сплачені страхові внески, в трудовій книжці в підставі прийняття на роботу дописаний номер та дата договору. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.12.2024 року звернулася до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності. 30.12.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення №045550019518 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Як вбачається з рішення пенсійного органу, вік ОСОБА_1 – 63 роки; необхідний стаж становить 15 років; страховий стаж ОСОБА_1 становить 13 років 8 місяців 27 днів; до страхового стажу не зараховано період навчання з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року, оскільки ДТСААФ є масовою організацією працівників, утворюється на добровільних основах і таким чином не відноситься до навчальних закладів, передбачених статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; надане свідоцтво від 03.02.1981 року № НОМЕР_1 не містить інформації про присвоєння кваліфікації; період роботи з 01.12.2002 року по 10.12.2003 року не зарахований до страхового стажу, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про суми нарахованої заробітної плати та сплачені страхові внески; в трудовій книжці в підставі прийняття на роботу дописаний номер та дата договору. Суд врахував, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується довідко до акта огляду МСЕК серія 12 ААД №091314 від 10.12.2024 року. Суд врахував, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 04.09.2002 року - прийнята реалізатором у ПП ОСОБА_2 згідно трудового договору №06, зареєстрованого Артемівським центром зайнятості; 10.12.2003 року – звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України; 26.04.2004 року - прийнята реалізатором к ПП ОСОБА_3 згідно трудового договору, зареєстрованого Артемівським центром зайнятості; 14.02.2005 року – звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Згідно розрахунку стажу форми РС-право період з 01.12.2002 року по 10.12.2003 року не зарахований пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 . Суд врахував, що у свідоцтві зазначено, що ОСОБА_1 закінчила повний курс 420-годинної програми навчання з підготовки секретарів-машиністок при Донецькому обласному спортивно-технічному клубі ДТСААФ по автомотоспорту з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року; свідоцтвом підтверджується навчання ОСОБА_1 з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року на курсах по підготовці кадрів, а тому період із 09.09.1980 року по 03.02.1981 року повинен бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 . Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався ст.1, ч.1 ст.9, ч.1 ст.14, статтями 15, 16, 20, частинами 1, 2, 4 ст.24, ч.1 ст.26, частинами 1, 2 ст.30, статтями 32, 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; ч.1 ст.56, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; пунктами 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» та прийшов до висновку про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Суд вважав, що записами в трудовій книжці підтверджується робота ОСОБА_1 у період з 04.09.2002 року по 10.12.2003 року та з 26.04.2004 року по 14.02.2005 року. Суд врахував, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за працівника покладений на роботодавця, який має нести відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків. Працівник не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством-роботодавцем, на якому він працює. Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію. Суд врахував, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки. Суд врахував, що період роботи ОСОБА_1 з 26.04.2004 року по 14.02.2005 року підтверджується записами в її трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, тому цей період має бути зарахований до страхового стажу позивача. Суд врахував, що ОСОБА_1 закінчила повний курс 420-годинної програми навчання з підготовки секретарів-машиністок при Донецькому обласному спортивно-технічному клубі ДТСААФ по автомотоспорту з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року, що підтверджується свідоцтвом, а тому період із 09.09.1980 року по 03.02.1981 року повинен бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 . Суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2024 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.12.2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та 30.12.2024року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням №045550019518 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Як вбачається з рішення пенсійного органу, вік ОСОБА_1 на момент настання інвалідності 63 роки; страховий стаж становить 13 років 8 місяців 27 днів; до страхового стажу не зарахований період навчання з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року, оскільки ДТСААФ є масовою організацією працівників, утворюється на добровільних основах і таким чином не відноситься до навчальних закладів, передбачених ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; надане свідоцтво від 03.02.1981 року № НОМЕР_1 не містить інформації про присвоєння кваліфікації; період роботи з 01.12.2002 року по 10.12.2003 року не зараховано, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про суми нарахованої заробітної плати та сплачені страхові внески; в трудовій книжці в підставі прийняття на роботу дописаний номер та дата договору.
Встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено довідкою від 22.09.2023 року №1203-5002969275.
Згідно довідки з акта огляду МСЕК серії 12 ААД №091314 від 10.12.2024 року ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності безстроково за загальними захворюванням по зору.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 07.081979 року ОСОБА_1 працювала: 04.09.2002 року - прийнята реалізатором у ПП ОСОБА_2 згідно трудового договору №06, зареєстрованого Артемівським центром зайнятості 09.09.2002 року 32383; 10.12.2003 року – звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України; 26.04.2004 року - прийнята реалізатором в ПП Молотової згідно трудового договору, зареєстрованого Артемівським центром зайнятості; договір від 24.04.2004 року №4690; 14.02.2005 року - звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.
Згідно форми РС-право пенсійним органом не зараховано до страхового стажу період з 01.12.2002 року по 10.12.2003 року.
Відповідно до ч.1 ст.9, частин 1, 2, 4 ст.24, ч.1 ст.26, частин 1, 2 ст.30, ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст.32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому ч.1 ст.26 цього Закону. Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.1, ч.1 ст.14, ст.106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. 
Відповідно до п. «д» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що записами в трудовій книжці підтверджується робота ОСОБА_1 у період з 04.09.2002 року по 10.12.2003 року та з 26.04.2004 року по 14.02.200року. Суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за працівника покладений на роботодавця, який має нести відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків. Працівник не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством-роботодавцем, на якому він працює. Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів. Підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що період роботи ОСОБА_1 з 26.04.2004 року по 14.02.2005 року підтверджується записами в її трудовій книжці. Суд врахував, що ОСОБА_1 закінчила повний курс 420-годинної програми навчання з підготовки секретарів-машиністок при Донецькому обласному спортивно-технічному клубі ДТСААФ по автомотоспорту з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року, що підтверджується свідоцтвом про навчання ОСОБА_1 з 09.09.1980 року по 03.02.1981 року на курсах по підготовці кадрів, а тому період із 09.09.1980 року по 03.02.1981 року повинен бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене. суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 242, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 року у адміністративній справі №160/19055/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова