___________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 947/22436/26
Провадження № 2-а/947/185/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Скриль Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закриття провадження,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, відповідно до якого просить
-поновити строк на звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення №927 від 16.04.2026 року;
-визнати протиправною та скасувати постанову №927 від 16.04.2026 року, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП;
-закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку із спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у 2015 році позивач у встановленому порядку знявся з військового обліку та вибув із місця проживання, за яким перебував на військовому обліку. Після цього на військовому обліку у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки не перебував. 
У квітні 2023 року, у зв`язку із введенням воєнного стану та зміною життєвих обставин, позивач фактично перемістився до Одеської області та був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, про що свідчать відомості, наявні у відповідних державних реєстрах та довідка внутрішньо переміщеної особи. При цьому позивач не мав наміру ухилятися від виконання вимог законодавства України, проживав відкрито за фактичним місцем проживання, користувався державними сервісами та не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на приховування свого місця перебування. 
08.04.2026 року посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно позивача було складено протокол №927 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП. У протоколі зазначено, що позивач після зміни місця проживання не став на військовий облік протягом семи днів, чим нібито порушив вимоги законодавства про військовий обов`язок та військовий облік. 
У подальшому, 16.04.2026 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №927 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 
Позивач не погоджується із вказаною постановою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем при складанні протоколу та винесенні постанови було допущено істотні порушення норм матеріального та процесуального права, а також не враховано фактичні обставини справи та строки притягнення до адміністративної відповідальності.
Оскаржувана постанова ґрунтується на тому, що позивач після зміни місця проживання у 2023 році не став на військовий облік у встановлений семиденний строк. Водночас протокол про адміністративне правопорушення було складено лише 08.04.2026 року, а постанову винесено 16.04.2026 року. 
Таким чином, фактично відповідачем здійснено притягнення особи до адміністративної відповідальності через значний проміжок часу після настання події, яку відповідач вважає правопорушенням. 
При цьому позивач вважає, що інкриміноване йому порушення не може вважатися триваючим адміністративним правопорушенням, оскільки обов`язок щодо постановки на військовий облік виникає одноразово після зміни місця проживання та пов`язаний із конкретним строком його виконання — сім днів. 
Після спливу зазначеного строку подія правопорушення є завершеною, а тому строки притягнення до адміністративної відповідальності повинні обчислюватися саме з моменту закінчення такого строку, а не з моменту виявлення особи працівниками ТЦК та СП через декілька років. 
Крім того, відповідачем не було належним чином встановлено та доведено наявність у діях позивача умислу на ухилення від виконання вимог законодавства про військовий обов`язок та військовий облік. 
Позивач не переховувався, проживав відкрито за фактичним місцем проживання, користувався державними сервісами, мав офіційні документи та був зареєстрований у державних реєстрах.
Просить позовні вимоги задовольнити: постанову скасувати а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Короткий зміст відзиву на позов 
Позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 не визнає, вваж їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, посилаючись на те, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до абзацу десятого частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також пункту 7 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, громадяни України, які є військовозобов`язаними, у разі зміни місця проживання зобов`язані протягом семи днів прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та/або уточнення військово-облікових даних. Зазначений обов`язок є імперативним, прямо встановленим законом. 
Його виконання покладається безпосередньо на військовозобов`язаного як на суб`єкта військового обліку та є елементом належного виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Невиконання цього обов`язку у встановлений семиденний строк утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП, оскільки свідчить про порушення встановленого порядку ведення військового обліку та несвоєчасне виконання обов`язків щодо актуалізації облікових даних. 
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 фактично зазначає, що після вибуття з попереднього місця військового обліку у 2015 році на військовому обліку в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки не перебував. 
Також позивач підтверджує, що з 2023 року фактично проживав на території Одеської області та був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує вказані обставини, які свідчать про тривалу відсутність виконання обов`язку щодо дотримання правил військового обліку. 
Доводи позивача про те, що він проживав відкрито, користувався державними сервісами та не приховував місце свого проживання, не спростовують факту порушення правил військового обліку. 
Законодавство не пов`язує виникнення обов`язку щодо постановки на військовий облік із фактом розшуку особи чи встановлення її місцезнаходження державними органами. Обов`язок щодо прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки покладається безпосередньо на військовозобов`язаного. 
Твердження позивача про відсутність вини не підтверджуються матеріалами справи.
Окремо слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 посилається на реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи. Водночас сам факт отримання довідки внутрішньо переміщеної особи підтверджує, що позивач взаємодіяв із державними органами та мав можливість повідомляти актуальні відомості про місце проживання. Незважаючи на це, передбачений законом обов`язок щодо військового обліку виконаний не був. 
Безпідставними є і доводи позивача про сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності. Правопорушення, пов`язане з невиконанням обов`язку перебувати на військовому обліку та виконувати правила військового обліку, має характер триваючого правопорушення. Його сутність полягає у тривалому невиконанні встановленого законом обов`язку. Таке правопорушення не припиняється автоматично після спливу семиденного строку, а продовжується до моменту виконання обов`язку або його виявлення уповноваженим органом.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що триваючим є правопорушення, пов`язане з безперервним невиконанням встановленого законом обов`язку. У даному випадку невиконання позивачем вимог законодавства щодо військового обліку мало триваючий характер, оскільки відповідний обов`язок не був виконаний у встановленому порядку та строках і зберігався до моменту його припинення шляхом виявлення порушення уповноваженими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Виявлення правопорушення відбулося 08.04.2026 року, що безпосередньо відображено у протоколі про адміністративне правопорушення № 927. Саме з цього моменту підлягає обчисленню строк, передбачений статтею 38 КУпАП. 
Постанову винесено 16.04.2026 року, тобто у межах строку, встановленого законодавством. Посилання позивача на те, що правопорушення завершилося ще у 2023 році після спливу семиденного строку, фактично означає звільнення будь-якої особи від відповідальності за невиконання правил військового обліку шляхом простого ухилення від виконання відповідного обов`язку протягом певного часу. 
Такий підхід суперечить змісту законодавства про військовий облік, завданням мобілізаційної підготовки держави та правовій природі триваючих правопорушень. Особливої уваги заслуговують обставини складання протоколу. 
Протокол про адміністративне правопорушення №927 від 08.04.2026 року був складений безпосередньо у присутності позивача. Про це свідчить його власноручний підпис у протоколі. Позивачу були роз`яснені права, передбачені статтею 268 КУпАП, а також зміст статті 63 Конституції України. 
Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що прямо зазначено у тексті протоколу. Незважаючи на належне повідомлення, на розгляд справи 16.04.2026 року ОСОБА_1 не з`явився. Будь-яких заяв про відкладення розгляду, повідомлень про поважні причини неявки або клопотань про участь представника подано не було. Таким чином, позивач добровільно відмовився від реалізації своїх процесуальних прав.
Короткий зміст відповіді на відзив
Сторона позивача не згодна з позицією сторони відповідача, викладеної у відзиві та зазначає, що відповідач фактично не заперечує обставини, покладені в основу позову, а саме те, що інкриміноване позивачу порушення пов`язується із непостановкою на військовий облік після зміни місця проживання у 2023 році. 
Разом з тим, відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував конкретну дату виникнення у позивача обов`язку щодо постановки на військовий облік, дату його прибуття до нового місця проживання або дату, з якої повинен обчислюватися семиденний строк, передбачений законодавством. Саме по собі посилання відповідача на факт проживання позивача на території Одеської області та наявність у нього довідки внутрішньо переміщеної особи не підтверджує ані моменту виникнення обов`язку, ані моменту вчинення адміністративного правопорушення. 
Крім того, відповідач не надав доказів того, що позивач був відсутній у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Навпаки, із наданого самим відповідачем витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів вбачається, що щодо позивача здійснено автоматичне взяття на військовий облік згідно змін до постанови Кабінету Міністрів України №932, а також зазначено дату введення інформації про особу до системи — 19.05.2025 року. 
За таких обставин незрозумілим є твердження відповідача про триваюче порушення правил військового обліку станом на квітень 2026 року, оскільки відповідачем не пояснено, який саме обов`язок залишався невиконаним після автоматичного взяття позивача на військовий облік та внесення відомостей про нього до державного реєстру. 
Посилання відповідача на триваючий характер правопорушення є виключно декларативним та не підтверджене жодною правовою позицією Верховного Суду, яка б прямо стосувалася правовідносин щодо непостановки на військовий облік після зміни місця проживання. Відповідач обмежився загальним твердженням про триваючий характер правопорушення, однак не навів жодного рішення Верховного Суду, яке б підтверджувало можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності через декілька років після спливу встановленого законом семиденного строку. 
При цьому зміст протоколу та постанови свідчить про те, що відповідач пов`язує подію правопорушення саме із невиконанням обов`язку щодо постановки на військовий облік протягом семи днів після зміни місця проживання. Отже, момент закінчення такого правопорушення безпосередньо пов`язується із закінченням встановленого законом строку, а не з моментом його виявлення посадовими особами ТЦК та СП через декілька років. 
Доводи відповідача щодо дотримання строків притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованими. Також відповідач не спростував доводів позову щодо відсутності належних доказів вручення позивачу копії постанови №927 від 16.04.2026 року. Матеріали справи не містять жодного доказу направлення або вручення позивачу копії постанови у порядку, встановленому законодавством. Більше того, у самій постанові відсутній підпис позивача про отримання її копії. Фактичне отримання копії постанови відбулося лише після надходження відповіді на адвокатський запит 22.05.2026 року, що і стало підставою для звернення до суду. 
Твердження відповідача про те, що позивач міг самостійно звернутися до ТЦК та СП за отриманням копії постанови, ґрунтується виключно на припущеннях та не звільняє відповідача від обов`язку належним чином вручити постанову особі, щодо якої її винесено. Відповідно до статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення. 
Однак відповідачем не надано належних доказів ані щодо моменту виникнення правопорушення, ані щодо його триваючого характеру, ані щодо належного повідомлення позивача про результати розгляду справи. Посилання відповідача на триваючий характер інкримінованого правопорушення є необґрунтованим та суперечить правовим висновкам Верховного Суду. 
У постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №554/1794/17 зазначено, що для триваючого правопорушення визначальним є безперервне невиконання обов`язку протягом певного часу, а строк притягнення до відповідальності обчислюється з моменту його виявлення лише за умови, що правопорушення дійсно має триваючий характер. Водночас Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що якщо законом встановлено конкретний строк для виконання певного обов`язку, то після спливу такого строку правопорушення вважається закінченим, а не триваючим. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №804/401/17, де суд зазначив, що триваючим є правопорушення, пов`язане з тривалим безперервним невиконанням покладеного обов`язку, яке припиняється лише виконанням такого обов`язку або припиненням дії відповідного обов`язку. 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі №524/266/17 суд наголосив, що строки притягнення до адміністративної відповідальності є гарантією прав особи та підлягають суворому дотриманню, а їх довільне тлумачення є неприпустимим. 
У даній справі відповідач пов`язує правопорушення з неприбуттям позивача до ТЦК та СП протягом семи днів після зміни місця проживання. 
Отже, сам відповідач вказує на конкретний строк виконання відповідного обов`язку. Таким чином, після спливу встановленого законом семиденного строку відповідна подія є завершеною, а тому відсутні правові підстави вважати таке правопорушення триваючим протягом декількох років. 
З наданого відповідачем витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів убачається, що щодо позивача здійснено автоматичне взяття на військовий облік згідно змін до постанови Кабінету Міністрів України №932, а дата введення інформації про особу до системи визначена як 19.05.2025 року. За таких обставин відповідач взагалі не пояснив, у чому саме полягало триваюче правопорушення після внесення відомостей про позивача до державного реєстру та автоматичного взяття його на військовий облік. 
У зв`язку із викладеним, позивач вважає, що доводи відзиву не спростовують обставин та правових аргументів, викладених у позовній заяві, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Процесуальні дії у справі
Позивач через підсистему «Електронний суд» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2026 задоволено клопотання представника позивача – поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з вказаним позовом, відкрито провадження у справі та призначений розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Цією ухвалою також витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірені копії усіх матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за якими притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
03.06.2026 від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов з долученими до нього витребуваними матеріалами адміністративної справи відносно ОСОБА_1 
03.06.2026 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
Інші заяви/клопотання від сторін до суду не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 08.04.2026 року посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно позивача було складено протокол №927 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП. 
Згідно із змістом протоколу від 08.04.2026 № 927, ОСОБА_1 порушив абзац 8 частини 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункту 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, а саме: в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання не прибув із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.
Відповідно до оскаржуваної постанови від 16.04.2026 № 927, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн за те, що 08.04.2026 військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив абзац 8 частини 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункту 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, а саме: в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання не прибув із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.
Згідно з наданою позивачем роздруківки із за стосунку «Дія» Довідки ВПО, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає в АДРЕСА_2 .
Згідно з Довідкою про зняття з реєстрації місця проживання від 09.08.2019 № 310, ОСОБА_1 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання – АДРЕСА_3 .
Відповідно до наданих стороною відповідача доказів, зокрема роздруківки з Єдиного державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, інформація про ОСОБА_1 введена в систему 19.05.2025.
Згідно з наданими відповідачем поясненнями, 19.05.2025 ОСОБА_1 автоматично взято на військовий облік згідно змін до постанови Кабінету Міністрів України №932.
ОСОБА_1 до відповідних ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявами про взяття його на облік у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання/реєстрації не звертався.
Оцінка аргументів учасників сторін
Відповідно до ст. 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Частиною третій статті 210 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням є порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).
Судом визнається обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів.
Статтею 38 КУпАП визначено що, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення (абзац сьомий статті).
Таким чином сам факт порушення 7-денного терміну з дня прибуття до нового місця проживання для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік, стався 19.05.2025, коли ОСОБА_1 автоматично взято на військовий облік згідно змін до постанови Кабінету Міністрів України №932.
Відповідно до ч. 8 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про центри рекрутингу, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, центрів рекрутингу координується та спрямовується Міністерством оборони України.
Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення. Окрім цього, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, з урахування покладених на них завдань, організовують та ведуть військовий облік, виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку.
Згідно зі ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Отже, з урахуванням встановлених обставин, досліджених матеріалів справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень мав обов`язок перевірити дотримання 7-денного терміну щодо прибуття позивача до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік з 19.05.2025.

Отже з наданих самим відповідачем доказів вбачається, що про порушення позивачем, за яке на нього накладене стягнення оскаржуваною постановою від 16.04.2026, відповідачу достеменно було відомо 19.05.2025, коли ОСОБА_1 автоматично взято на військовий облік згідно змін до постанови Кабінету Міністрів України №932.
Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого, взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», органи ведення Реєстру наділені правом одержання від інших установ, організацій, а також органів державної влади відповідної інформації в електронному вигляді, зокрема: про місце проживання перебування особи (п. 7 ст. 7 цього Закону) відповідач міг отримати інформацію з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) (п. 2 ч. 3 ст. 14 цього Закону); з Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України (п. 10 ч. 3 ст. 14 цього Закону); з центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення (п. 15 ч. 3 ст. 14 цього Закону).
Отже, відповідач, починаючи з 19.05.2025 мав передбачену чинним законодавством можливість та ресурси перевірити у тримісячний строк дотримання позивачем семиденного строку для постановки на військовий облік після зміни ним місця проживання.
Таким чином, ураховуючи наведене, на момент складення протоколу від 08.04.2026 № 927 та винесення оскаржуваної постанови від 16.04.2026 № 927 тримісячний строк можливості накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП сплинув.
Згідно з п.7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Таким чином винесення постанови від 16.04.2026 № 927 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення є незаконним, а тому постанова підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Судові витрати
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, ураховуючи наявність підстав для задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст.ст. 2, 9, 241, 243, 246, 250, 295 КАС України, ст. 38, п.3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 16.04.2026 № 927 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 210 КУпАП задовольнити.
Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення від 16.04.2026 № 927 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП закрити на підставі ст. 38 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривню 20 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 . 
Рішення суду підписане 24.06.2026.

Суддя          Ю. А. Скриль